465/3641/26
3/465/2041/26

П О С Т А Н О В А
іменем України
20.05.2026 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Коліщук З. М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 09.03.2026 року ОСОБА_2 08.03.2026 близько 22 год 20хв м. Львів, вул. Городоцька, 141, керуючи Т3 Renault Megane н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на інший Т3 Skoda Oktavia BC2547РМ ,під керуванням водія ОСОБА_3 , що рухався в попутньому напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. чим порушив п.13.1; п.2.3.б. ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_2  вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. Посилається на те, що винуватцем ДТП є ОСОБА_3 в підтвердження чого просив долучити відеозаписи з камер відео нагляду.
ОСОБА_3  у судовому засіданні підтвердив обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Посилається на те, що ДТП сталось з вини ОСОБА_4 , оскільки саме він, рухаючись лівою стороною здійснив на нього наїзд.
На адресу суду від ОСОБА_4 надійшло клопотання про об`єднання матеріалів справи 465/3642/26 та 465/3641/26. Клопотання мотивує тим, що вказані матеріали складені щодо водіїв — учасників однієї події ДТП та перебувають у провадженні одного суду й одного судді.Об`єднання цих справ в одне провадження необхідне для: а) забезпечення повноти та об`єктивності дослідження доказів, оскільки обставини дій одного водія нерозривно пов`язані з діями іншого учасника ДТП; 6) процесуальної економії часу суду та учасників справи, оскільки свідки, схема ДТП пояснення сторін є ідентичними для обох справ; в) уникнення винесення взаємовиключних судових рішень щодо однієї і тієї ж події.
Розглянувши зазначене клопотання, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на таке. Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що адміністративна відповідальність має персональний і самостійний характер, а кожне правопорушення є окремим юридичним фактом, який потребує індивідуальної правової оцінки та окремого реагування держави. Ця позиція узгоджується з приписами ч. 1 ст. 36 КУпАП, відповідно до яких у разі вчинення однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Об`єднання різних правопорушень в одне провадження нівелює цей принцип, оскільки створює для особи уявлення про те, що кілька адміністративних проступків можуть бути фактично «поглинені» одним провадженням. Такий підхід знижує ефективність адміністративної відповідальності, послаблює її виховну та стримуючу функцію і не відповідає завданням, визначеним ст. 245 КУпАП.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, згідно зі ст. 245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.
Згідно ст. 280 цього Кодексу орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Разом з тим, за змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення. Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на обставини, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають протоколу, адже у цьому випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст. ст. 213, 221 КУпАП є лише розгляд справи. Недотримання цих вимог порушує право на захист особи, що притягається до адміністративної відповідальності.
Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього письмові докази, суддя дійшов наступного висновку.
Статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Згідно з пункту 2.3. «б» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001р. №1306, передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до п. 13.1 Правил дорожнього руху водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суду надано: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №609912 від 08.03.2026, схему місця ДТП, пояснення ОСОБА_4 від 08.03.2026, пояснення ОСОБА_3 від 08.03.2026.
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, за відсутності будь-яких інших доказів не є безумовним та беззаперечним доказом вини особи, оскільки не є імперативним фактом доведеності вини, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».
Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та, відповідно до статті 251 КУпАП, є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі, але не є остаточним і достатнім доказом для притягнення на підтвердження вини ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
З пояснень ОСОБА_3 від 08.03.2026 вбачається, що він рухаючись по кільцевій дорозі, яка є головною про, що свідчить встановлені дорожні знаки, в його бік в`їхав автомобіль, який також як і він рухався по кільцевій дорозі. Так як на даній кільцевій дорозі немає дорожньої розмітки, а ширина дороги дозволяє проїзд двох автомобілів, він рухався з правої сторони, а інший автомобіль рухаючись з лівої стороною здійснив наїзд на нього. Також зазначає, що під час наїзду лівого автомобіля на нього, того автомобіля до кільця виявилось орієнтовно 3 м, що свідчить про те, що він змінив напрямок руху.
З пояснень ОСОБА_4 від 08.03.2026 вбачається, що він рухаючись по вулиці Чернівецька в напрямок вулиці Городоцька заїхав на перехрестя, де організований рух по колу. На даному перехресті відсутні знаки, що визначають, розділяють рух по смузі, а також відповідна розмітка. Рухаючись прямо по перехресті в напрямку вулиці Городоцька відбулося зіткнення його транспортного засобу Renault Меган з транспортним засобом Skoda, так як не дотримався пункту 13.1 правил дорожнього руху. Внаслідок зіткнення його транспортний засіб зазнав пошкодження, а саме передній бампер, праве крило, праве дзеркало.
Також, суду потерпілим надано відеозапис з камер відео нагляду від 08.03.2026, з якого вбачається, що транспортний засіб Renault Megane під керуванням ОСОБА_4 рухався у своєму напрямку руху по кільцевому перехресті, не змінюючи траєкторії та не відхиляючись у бік транспортного засобу ОСОБА_3 . ОСОБА_2 рухався з дотриманням свого напрямку руху, його траєкторія залишалась незмінною аж до моменту зіткнення. Зіткнення транспортних засобів відбулось унаслідок того, що саме транспортний засіб Skoda Oktavia під керуванням ОСОБА_3 відхилився вліво та допустив зіткнення з транспортним засобом ОСОБА_4 , який на момент зіткнення займав своє місце на проїзній частині та рухався у визначеному напрямку.
З відеозапису також вбачається, що ОСОБА_2 не мав об`єктивної можливості завчасно виявити небезпеку та вжити заходів для уникнення зіткнення, оскільки відхилення транспортного засобу ОСОБА_3 вліво відбулось раптово, на незначній відстані між транспортними засобами, що виключало можливість своєчасного реагування з боку ОСОБА_5 .
Пояснення ОСОБА_4 про обставини ДТП є послідовними, несуперечливими та повністю узгоджуються із зафіксованою на відеозаписі картиною події, схемою місця ДТП, а також характером механічних пошкоджень його транспортного засобу, а саме: переднього бампера, правого крила та правого дзеркала, що об`єктивно свідчить про те, що удар було завдано збоку внаслідок наближення транспортного засобу ОСОБА_3 , а не внаслідок відхилення ОСОБА_6 від свого напрямку руху.
Як роз`яснено в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.
З оглянутих матеріалів вбачається відсутність причинного зв`язку з діями ОСОБА_4 та наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
Будь-яких інших достатніх та переконливих доказів того, що водій ОСОБА_2 , порушив вимоги п.2.3. б, 13.1 ПДР України, які зазначені в протоколі, суду не надано.
Тобто факт вчинення ОСОБА_6 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме порушення водієм п.2.3. б, 13.1 ПДР України, що призвело ДТП, суд вважає недоведеним.
Суд вважає, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву свідчили про порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху, яке йому ставиться у провину, та стверджували, що його дії знаходились у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. 
Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Згідно з приписами ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Згідно із вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.
В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Враховуючи наведене вище, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд не вбачає в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Згідно п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, зокрема, при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.
Керуючись ст. ст. 283, 284 КУпАП,

постановив:
Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не буде подано, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя З.М. Коліщук