УХВАЛА

29 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 202/132/24
провадження № 51-1167 ск 25
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
перевіривши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 грудня 2024 року,
установила:
Засуджений ОСОБА_4 раніше звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою на згадані судові рішення, яку 8 грудня 2025 року було повернуто на підставі п. 3 ч. 3 ст. 429 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Наразі ОСОБА_4 знову подав касаційну скаргу з клопотанням про поновлення пропущеного строку оскарження, а також заявив відвід суддям Касаційного кримінального суду Верховного Суду ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) через їх зацікавленість.
Аргументи скаржника про необхідність відведення згаданої колегії суддів, не можна визнати слушними. Склад суду в цьому провадженні був сформований автоматизованою системою документообігу за правилами ст. 35 КПК. Обставини, які би в розумінні статей 75, 76 вказаного Кодексу унеможливлювали участь суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відсутні, а саме собою твердження скаржника про зацікавленість колегії суддів при перевірці касаційної скарги та вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за нею не є безумовною підставою для відводу суддів й формування іншого складу колегії. Тому заявлений відвід не підлягає задоволенню. 
Разом із тим, ураховуючи ст. 2, пункти 13, 14, 17 ч. 1 ст. 7 КПК колегія уважає можливим поновити засудженому за особливо тяжкий злочин ОСОБА_4 строк касаційного оскарження вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2024 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 23 грудня 2024 року. 
Згідно із законодавчими приписами, касаційна скарга має відповідати вимогам ст. 427 КПК, котрі обов`язкові для виконання. У юридичному аспекті скарга - це документ, який перевіряється і розглядається Судом з урахуванням викладеної автором позиції та її правового обґрунтування, що впливає на остаточне рішення за результатами касаційного провадження. Саме тому законодавець установив до форми та змісту скарги конкретні вимоги, наслідком недодержання яких є залишення її без руху, а надалі - повернення.
Перевіривши подану касаційну скаргу на відповідність ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано п. 4 ч. 2 цієї статті. 
За положеннями закону в касаційній скарзі належить викласти правове обґрунтування заявленої вимоги, адже касаційна інстанції є судом права; у силу ст. 433 КПК не досліджує доказів, не ревізує висновків щодо фактичних обставин, при вирішенні справи виходить із фактів установлених судами попередніх інстанцій та уповноважений скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 указаного Кодексу. Тому, наполягаючи на скасуванні судового рішення, скаржник повинен навести аргументи на підтвердження своєї позиції з урахуванням також статей 412, 437 КПК.
Окреслене було залишено поза увагою при зверненні до Верховного Суду.
Так, у касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. 
Однак таку вимогу засуджений не обґрунтував з огляду на положення статей 404, 405, 419 КПК. У касаційній скарзі не відображено доводів, які би свідчили, що під час здійснення апеляційного провадження було допущено істотні в розумінні ст. 412 указаного Кодексу порушення, унаслідок чого постановлена ухвала підлягає обов`язковому скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, зважаючи також на позицію сторони захисту в апеляційній скарзі про наявність у діянні ознак менш тяжкого складу злочину, зокрема, за ч. 1 ст. 414 Кримінального кодексу України (далі - КК). Крім того, у поданій касаційній скарзі не зазначено яких аргументів апелянта не розглянув суд і не дав на них відповідей.
Водночас за змістом касаційної скарги в ній її автор, заперечуючи умисел на вбивство й стверджуючи про крайню необхідність (ст. 39 КК), не наводить обґрунтування необхідності нового апеляційного розгляду в аспекті статей 436, 437 КПК, процесуальної можливості суду касаційної інстанції прийняти рішення, яке не погіршує становище засудженого. 
Також у тексті поданої скарги містяться розбіжності, на першій сторінці відображено, що її подано й на вирок місцевого суду, а в прохальній частині йдеться про скасування лише ухвали апеляційного суду. Наявність цих розбіжностей суперечить принципу юридичної визначеності й перешкоджає правильному встановленню меж касаційного перегляду.
Отже, приписів ст. 427 КПК належним чином не виконано.
Тому на підставі ч. 1 ст. 429 указаного Кодексу касаційну скаргу необхідно залишити без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала скаргу.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
постановила:
У задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.
Клопотання засудженого ОСОБА_4 задовольнити, поновити йому строк касаційного оскарження судових рішень.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 грудня 2024 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог у встановлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3