ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2929/24  Номер провадження 22-ц/814/2556/26	Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.
за участю секретаря: Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 10 березня 2026 року, ухвалене в місті Гадячі під головуванням судді Максименко Л. В.
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг,
в с т а н о в и в:
Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 10 березня 2026 року позовну заяву ТОВ «Полтаваенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору про постачання електричної енергії за заявою представника позивача залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України. 
Повернуто ТОВ «Полтаваенергозбут» з Державного бюджету України судовий збір в сумі 2 725,20 грн за вирахуванням уже повернутого судового збору у розмірі 1 514 грн.
Ухвала суду мотивована тим, що позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Не погодившись з даною ухвалою суду в частині вирішення питання щодо судових витрат, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій не заперечуючи підстави для залишення позовної заяви без розгляду, просить скасувати ухвалу в частині повернення позивачу судового збору та постановити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні клопотання позивача про повернення судового збору з Державного бюджету України. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідно до пункту 4 статті 7 Закону України «Про судовий збір», якщо позов залишено без розгляду за відповідною заявою позивача, то сплачена ним сума судового збору не повертається.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно з пунктом 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що 12.03.2025 до Гадяцького районного суду Полтавської області надійшла заява представника ТОВ «Полтаваенергозбут» - Гержана В. Д. про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки 11.03.2025 відповідач ОСОБА_1 сплатила заборгованість за спожиту електроенергію в повному обсязі.
Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 березня 2025 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 30 червня 2025 року, провадження у справі було закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України; повернуто ТОВ «Полтаваенергозбут» з державного бюджету 50% судового збору у розмірі 1 514 грн, сплаченого на підставі платіжної інструкції № 1073822 від 17 червня 2024 року; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Полтаваенергозбут» 50% судового збору в розмірі 1 514,00 грн. 
17 грудня 2025 року постановою Верховного Суду за касаційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 березня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 червня 2025 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.
При новому розгляді справи, у судовому засіданні 10.03.2026 представник позивача Гержан В. Д. заявив клопотання про залишення позову без розгляду. 
Відповідно до пункту 5 частини першої, частини третьої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, зокрема, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.
Частиною третьою статті 142 ЦПК України встановлено, що в разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, у разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).
За приписами частин другої, п`ятої статті 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
З матеріалів справи вбачається, що 02.08.2024 позивач ТОВ «Полтаваенергозбут» подав до суду позов, у якому просив про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 7 575,04 грн та витрат зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн.
Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 02.10.2024 відкрито провадження по цій справі та призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.
15.08.2024 відповідачем ОСОБА_1 внесено на рахунок позивача 7 000 грн у погашення заборгованості, а 11.03.2025 - 576 грн. Таким чином заборгованість була повністю погашена відповідачем після пред`явлення позову, у зв`язку з чим позивач не підтримав заявлені ним вимоги. 
За таких обставин питання розподілу судових витрат має вирішуватись судом відповідно частини третьої статті 142 ЦПК України або частини дев`ятої статті 141 ЦПК України з покладенням судових витрат на відповідача за умови відмови позивача від позову або за фактом зловживання відповідачем процесуальними правами, якщо спір виник внаслідок неправильних дій відповідача.
Повертаючи сплачену позивачем суму судового збору з державного бюджету на підставі статті 7 Закону України «Про судовий збір», суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки за змістом пункту 4 частини першої цієї статті у випадку залишення судом позову без розгляду на підставі відповідної заяви позивача сплачена ним сума судового збору не повертається.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Заявивши у судовому засіданні саме про залишення позову без розгляду, представник позивача скористався своїм диспозитивним правом, що є підставою для закінчення розгляду справи судом з відповідними правовими наслідками.
За наявності заяви позивача про залишення позову без розгляду суд, в силу вимог пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України, зобов`язаний постановити ухвалу про залишення позову без розгляду. Разом з тим особі, позов якої судом залишено без розгляду за її заявою, не повертається сплачена сума судового збору за подання позовної заяви, що прямо передбачено пунктом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» (див. постанову Верховного Суду від 20 травня 2024 року у справі № 202/16597/23 (провадження № 61-2159св24)).
Отже, оскаржувана ухвала суду першої інстанції в частині повернення позивачу судового збору з державного бюджету не відповідає нормам матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню в цій частині з наведених вище мотивів з постановленням з цього питання нового судового рішення про відмову позивачу в поверненні судового збору. 
Виходячи з принципу диспозитивності, який зобов`язує суд розглядати лише ті питання, про які просять сторони, та правила заборони повороту до гіршого, що означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення, колегія суддів не вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами та в частині підстав залишення позовної заяви без розгляду ухвалу суду першої інстанції не переглядає. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 10 березня 2026 року в частині повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» з державного бюджету судового збору у розмірі 1 514 грн скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення.
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» у поверненні з державного бюджету судового збору за подання позовної заяви.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя       С. Б. Бутенко

Судді         Г. Л. Карпушин

О. І. Обідна