УХВАЛА

16 червня 2026 року
м. Київ

справа № 747/79/25
провадження № 61-7964ск26

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 12 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про виключення відомостей з актового запису про народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив виключити з актового запису № 351 від 09 лютого 2016 року про народження ОСОБА_3 , який вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, даних про те, що її батьком є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Талалаївський районний суд Чернігівської області рішенням від 17 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовив.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, те що позивач не є біологічним батьком визнається відповідачем ОСОБА_2 . На момент внесення змін до актового запису про народження дитини щодо батька позивач ОСОБА_1 знав, що не є її біологічним батьком, що підтверджується актовим записом про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в той час як заява позивачем до органів ДРАЦС подана у лютому 2019 року. Вказані докази спростовують заперечення позивача про його необізнаність на час внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, що він не є батьком, дана обставина була достеменно відомо позивачу. Тобто у цьому випадку він немає права оспорювати своє батьківство за приписам СК України. Вважається, що під час прийняття рішення про «оформлення» свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу РАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається.

Крім того, суд першої інстанції звертав увагу на цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 , в якій він зазначав, що був змушений розпочати процедуру розшуку і повернення дітей та визнання порушених батьківських прав та прав дітей зі сторони дружини. Судом Федеративної Республіки Німеччина було визначено порядок спілкування з дітьми, затверджено укладену учасниками справи угоду про спілкування його, як батька, з обома дітьми. Тобто позивач одночасно як спростовує, так і підтверджує своє батьківство відносно дитини ОСОБА_3 .

Чернігівський апеляційний суд постановою від 12 травня 2026 року рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2025 року скасував, ухвалив нове, яким відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд виходив з того, що з урахуванням приписів статті 274 ЦПК України розгляд цієї справи мав проводитися не у спрощеному позовному провадженні, а у загальному, а тому, з урахуванням приписів статті 376 ЦПК України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення по суті позовних вимог.

12 червня 2026 року ОСОБА_4 , яка діє від імені ОСОБА_1 , через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернігівського апеляційного суду від 12 травня 2026 року у цій справі. 

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду).

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Суд установив, що 14 лютого 2019 року Талалаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , актовий запис № 02, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_7 в смт Талалаївка Чернігівської області, в графі «Батько» зазначено ОСОБА_1 , в графі «Мати» - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 12 березня 2019 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 19 березня 2019 року ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 в м Київ, про що 09 лютого 2016 року складено відповідний актовий запис № 351. В графі «Батько» зазначено ОСОБА_1 , в графі «Мати» - ОСОБА_2 . Місце державної реєстрації - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві.

Згідно актового запису про народження № 351 від 09 лютого 2016 року у графі «Відомості про дитину» внесено зміни - змінено прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_6 », по батькові з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ». Також внесено зміни в графі «Відомості про батька» - з « ОСОБА_11 » на ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_5 . В графі «Відомості про матір» змінено прізвище матері з ОСОБА_8 на ОСОБА_6 . Зазначені зміни внесені на підставі статті 126 СК України та спільної заяви батьків про визнання батьківства від 14 лютого 2019 року. Заява батьків зареєстрована Талалаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану 14 лютого 2019 року.

Талалаївський районний суд Чернігівської області рішенням від 25 жовтня 2022 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_2 задовольнив та шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_1 , зареєстрований 14 лютого 2019 року, актовий запис № 02, розірвав.

Талалаївський районний суд Чернігівської області рішенням від 01 жовтня 2024 року, яке залишив без змін Чернігівський апеляційний суд постановою від 12 березня 2025 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей задовольнив. Визначив місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 разом з матір`ю ОСОБА_2 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Талалаївської селищної ради, про визначення місця проживання дітей відмовив. У цій справі відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги до нього не визнав та подав до суду зустрічну позовну заяву, у якій він просив суд визначити місце проживання дітей разом з матір`ю ОСОБА_2 за її зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання чи місцем перебування на території України. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 зазначав, що ті фактичні обставини, які позивач зазначає в первісному позові, не в повній мірі відповідають дійсності, оскільки до виїзду ОСОБА_2 за кордон сторони спільно проживали разом з дітьми без реєстрації у м. Кременчук у найманій квартирі, звідки на початку березня 2022 року він вивіз позивача та дітей до кордону з метою забезпечення їх безпеки із-за воєнної агресії. Через деякий час позивачу стало відомо що ОСОБА_2 у Федеративній Республіці Німеччина стала співмешкати з росіянином, почала блокувати розмови, не відповідала на дзвінки. Саме з огляду на це він був змушений розпочати процедуру розшуку і повернення дітей та визнання порушених батьківських прав та прав дітей зі сторони дружини. Також з метою захисту своїх батьківських прав він був змушений звертатись до компетентних органів Федеративної Республіки Німеччина, унаслідок чого рішенням Окружного суду міста Лауфен від 27 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стосовно визначення порядку спілкування з дітьми, затверджено укладену учасниками справи угоду про спілкування його, як батька, з обома дітьми. Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_13 в судових засіданнях первісний позов не визнавали, стороною відповідача не заперечувалось, щоб діти проживали разом з матір`ю, але на території України, оскільки відповідач вважає, що ОСОБА_2 бажає залишитись за межами України на постійній основі, а батько дітей не надавав згоди на постійне місце проживання дітей за кордоном. Дітей фактично було незаконно вивезено позивачем без дозволу відповідача, як батька дітей. Зустрічний позов підтримували в судових засіданнях, оскільки проживання дітей за кордоном порушує батьківські права позивача за зустрічним позовом.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Стаття 121 СК України передбачає, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з статтею 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Відповідно до частини п`ятої статті 136 СК України, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини зазначив у справі «Йевремович проти Сербії», що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).

Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.

За приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави під час судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд зауважує, що сторона, яка оспорює батьківство, має надати всі необхідні докази, оскільки тягар доказування лежить саме на цій особі.

Отже, позивач (особа, яка оспорює батьківство) має надати докази, що він не є батьком дитини, а також, що в момент реєстрації себе батьком дитини він не знав, що не є її батьком.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

У цій справі суд встановив, що відповідач не заперечує проти обставин позову в тій частині, що позивач не є біологічним батьком народженої нею дитини - дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Верховний Суд зазначає, що обставини, стверджуванні однією стороною і визнані іншою, набувають характеру доказаних у разі, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Суди першої та апеляційної інстанції встановили, що на момент внесення змін до актового запису про народження неповнолітньої дитини, щодо батька, позивач знав, що він не є її біологічним батьком, що підтверджується актовим записом про народження дитини, в якому було зазначено зовсім інші відомості про батька, які повністю не співпадають з прізвищем, ім`ям та по батькові позивача. Крім цього, на момент реєстрації шлюбу сторонами, неповнолітній дитині було майже 6 років, а на момент подачі спільної заяви про визнання батьківства неповнолітній дитині було 3 роки.

Отже позивач всупереч вимог статті 81 ЦПК України не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів та не обґрунтував суду своїх доводів про необізнаності щодо походження дитини не від нього на час подання ним особисто заяви про реєстрацію батьком дитини.

Висновки суду у цій справі узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 318/2458/15, від 12 лютого 2020 року у справі № 317/1584/18, від 27 жовтня 2020 року у справі № 172/125/19, від 21 серпня 2019 року у справі № 265/597/17, згідно з якими чоловік в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є біологічним батьком дитини, однак погодився на реєстрацію його батьком за його особистою заявою.

Посилання заявника на висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, висловлених у зазначених ним постановах Великої Палати Верховного Суду та постановах Верховного Суду не є подібними з правовідносинами у цій справі.

Подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (постанови Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16, від 25 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого рішення суду апеляційної інстанції свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до такого висновку.

З огляду на викладене підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, не підтвердилася.

Таким чином, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, застосовано правильно, апеляційний суд під час вирішення справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 12 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про виключення відомостей з актового запису про народження дитини.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров