СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року м. Харків Справа № 917/1208/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.

при секретарі судового засідання , Ярош В. В .,
за участі представників сторін,
прокурор , Лахтюк Л. В .,
відповідача-2, Дурова О. І. ,
інших, не прибули, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу  відповідача-2 , за вх. №583 п/1 на рішення господарського суду Полтавської області від "02" березня 2026 р. ( суддя Байдуж Ю. С. )  у справі №917/1208/25  
за позовною заявою Заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області, м. Полтава, в інтересах держави в особі, позивача, Полтавська міська рада Полтавської області, м. Полтава, 
до відповідачів: 
1.Комунального підприємство "3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради", м.Полтава, 
2.Товариства з обмеженою відповідальністю "МТ-МЕД", м. Київ,
про визнання недійсними пункту договору і частини Специфікації та стягнення 163551,40грн.,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Полтавська міська рада Полтавської області Комунального підприємство "3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради" ( відповідач 1) та до Товариства з обмеженою відповідальністю "МТ-МЕД", ( відповідач 2) про визнання недійсними пункту договору і частини Специфікації та стягнення 163 551,40 грн.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 02.03.2026 р. у справі позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсними пункт 3.3 Договору від 09.06.2024 № 285 про закупівлю та Специфікацію, яка є додатком № 1 до договору, укладеного між Комунальним підприємством "3-я міська клінічна лікарня Полтавської ради" та Товариством з обмеженою відповідальністю "МТ-МЕД", у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість у розмірі 163 551, 40 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МТ-МЕД" м. Київ на користь Полтавської міської ради Полтавської області м. Полтава 163 551,40 грн.
Не погодившись з ухваленими судом першої інстанції судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "МТ-МЕД" звернулося до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою в якій просить рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи вимоги за апеляційною скаргою, апелянт вважає, що судом першої інстанції було не правильно застосовано до спірних відносин положення підпункту 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, оскільки під час розгляду спору не було встановлено здійснення закупівлі "для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я, за переліком, встановленим Кабінетом Міністрів України", тобто, судом не встановлено обставин, за яких майно, що є предметом закупівлі, не оподатковується ПДВ. 
Для розгляду справи шляхом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. суддя Россолов В.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2026 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МТ-МЕД" м. Київ за вх.№583 п/1 на рішення господарського суду Полтавської області від 02.03.2026 р. у справі №917/1208/25, встановлено учасникам справи строк до 13.04.2026 включно для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання (доданих до них документів) іншим учасникам справи, витребувано матеріали оскарження по справі з Господарського суду Полтавської області.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 р. розгляд справи призначено на 25.05.2026 
Відповідно до приписів частини 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану було продовжено.
Відповідно до наказу Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 №03 «Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану» встановлено особливий режим роботи Східного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема:
- тимчасово зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які в умовах воєнної агресії проти України зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду;
- запроваджено з 01.04.2022 роботу Східного апеляційного господарського суду у віддаленому режимі. Режим роботи суду може бути змінений з урахуванням об`єктивних обставин загострення збройної агресії (у тому числі ведення бойових дій) на адміністративно-територіальній одиниці місця розташування суду;
- рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: inbox@eag.court.gov.ua;
- забезпечено приймання та опрацювання вхідної кореспонденції, що надходить до суду засобами електронного зв`язку. У разі відсутності об`єктивної можливості дотримання приписів процесуального законодавства та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, відповідні дії здійснювати після усунення обставин, що зумовили таку неможливість.
Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.
При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.
На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого у статті 273 Господарського процесуального кодексу України.
14.05.2026 р. від Полтавської окружної прокуратури через систему Електронний суд надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просили рішення по справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
20.05.2026 через систему Електронний суд від Комунального підприємства « 3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» надійшли додаткові пояснення в яких просили, у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
У судовому засіданні, яке було призначене на 25.05.2026. приймав участь прокурор, який підтримав свої заперечення. Інші представники сторін у судове засідання не з`явилися. Про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Від апелянта через систему Електронний суд надійшло клопотання про відкладання розгляду справи через хворобу його представника. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2026 клопотання апелянта про відкладення розгляду справи задоволено, судове засідання відкладено на 11.06.2026 р.
У судовому засіданні, яке відбулося 11.06.2026 приймали участь прокурор та представник апелянта, які висловилися на підтримку свої вимог та заперечень. Інші представник сторін у судове засідання не з`явилися.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2026 у судовому засіданні оголошувалася перерва до 18.06.2026 р.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.06.2026 у судовому засіданні оголошувалася перерва до 25.06.2026 р. 
У судовому засіданні, яке відбулося 25.06.2026 приймали участь прокурор та представник апелянта. Інші представники сторін у судове засідання не з`явилися. Про час та місце проведення судового засідання сторони повідомлялися належним чином. Явка представників сторін у судове засідання судовою колегією не визнавалася обов`язковою. 
Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. ( ч.1 ст.270 ГПК України)
Заслухавши доповідь головуючого по справі ( суддю доповідача), дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, відзиви на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права судова колегія зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.
09.09.2024 р. між Комунальним підприємством "3-я міська клінічна лікарня Полтавської ради" та Товариством з обмеженою відповідальністю "МТ-МЕД" підписано договір про закупівлю №285 (далі за текстом зазначається, як Договір), строком дії до 31.12.2024, а в частині оплати за поставлений товар - до повного виконання між сторонами взятих на себе зобов`язань ( преамбула та п. 11.1. Договору).
Договір було укладено у порядку передбаченому Законом України "Про публічні закупівлі" в результаті проведення відкритих торгів, за оголошенням оприлюдненим 22.08.2024 про проведення закупівлі ортопедичного операційного столу, ДК 021:2015:33160000-9: Устаткування для операційних блоків (ідентифікатор закупівель UA 021-2015-33160000-9).
Предметом даного Договору є зобов`язання Відповідача 2 (Постачальник за Договором) поставити та передати у власність Відповідачу 1 (Покупець за Договором) товар: Ортопедичний операційний стіл ДК 021:2015:33160000-9 - Устаткування для операційних блоків НК 024:20203:36608, визначений у Специфікації до Договору, та зобов`язання Відповідача 1 прийняти товар та оплатити його вартість (п. 1.1. Договору).
Згідно пояснень позивача, метою придбання товару - є забезпечення Лікарні, засобами та устаткуванням для лікування осіб, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я. 
Наказом МОЗ від 02.03.2022 за № 391, затверджені Методичні рекомендації етапності надання медичної допомоги пораненим та травмованим. 
Відповідно до затверджених Методичних рекомендацій, Комунальне підприємство « 3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» відноситься до ІІ рівня ЗОЗ, до якого транспортуються стабільні військовослужбовці, де і проводиться їх лікування. Така інформація, щодо цілей укладення Договору в публічний простір відповідачем не передавалась з безпекових цілей.
Згідно підписаною між відповідачами Специфікації до Договору, найменування товару зазначено: Операційний стіл (ортопедична версія) VIVAX OT-02 (OT-02-322), За ціною 2 500 000,00 грн в тому числі ПДВ 163 551,40 грн.
На час військового стану, постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 р. № 1447, затверджено перелік лікарських засобів та медичних виробів, що ввозяться та постачаються на митну територію України під час воєнного стану (надалі - Перелік № 1447).
Відповідно до зазначеного Переліку № 1447, до нього входить в тому числі операційний стіл.
Як встановлено судом першої інстанції, у Договорі відповідачі узгодили ціну Договору, зокрема 2 500 000,00 грн в тому числі ПДВ 163 551,40 грн, що складає вартість товару за Договором (п. 3.3. Договору)
Відповідно до узгодженого Договором порядку розрахунку, замовник здійснює оплату за фактично поставлений товар належної якості на склад Покупця на підставі рахунку та видаткової накладної протягом 30 календарних днів, в межах виділених коштів (фактичного фінансування), але не пізніше 31 грудня 2024 року (п. 4.1. Договору).
Судом першої інстанції також встановлено, що Відповідач 2 поставив Відповідачу 1 товар на визначену суму, про що свідчать Акт приймання-передачі товару від 20.11.2024 за №1124/20-01 та видаткова накладна від 20.11.2024 за №46, підписані з обох сторін.
На оплату поставленого товару Відповідач 2 виставив Рахунок на оплату №53 від 20.11.2024 на суму 2 500 000,00 грн в тому числі ПДВ 163 551,40 грн та видав податкову накладну № 10 від 20.11.2024, яка зареєстрована в реєстрі податкових накладних за №9412121351 (а. с. 117-118).
В свою чергу Відповідач 1 зазначений рахунок оплатив в повному обсязі, згідно з Платіжною інструкцією від 27.11.2024 а №19.
В подальшому, поставлений товар був введений в експлуатацію, що свідчить про готовність його використання (а. с. 31 т.1).
Згідно письмових пояснень Відповідача 1, з 04 грудня по 26 листопада 2025 року 3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради пролікувала 144 військовослужбовців. В хірургічному відділенні стаціонару 128 (проведено оперативних втручань - 63), в травматологічному відділенні стаціонару - 16 (проведено оперативних втручань 16) (а. с. 224 т.1).
Полтавською обласною прокуратурою, виявлено порушення інтересів держави, в особі позивача, Полтавської міської ради Полтавської області, яка є джерелом фінансування Відповідача 1 з метою придбання товару за Договором в повному обсязі.
Зазначене порушення полягає у сплаті позивачем суми податку на додану вартість, яка включена в ціну товару за Договором та складає - 163 551,40 грн, з ігноруванням встановленого режиму звільнення від оподаткування для таких медичних виробів (Лист від 29.01.2025 а вих.№ 55-11101-25, а. с. 35 т.1).
Зазначена сума на думку прокурора не мала бути оплачена ні позивачем, ні Відповідачем 1.
З метою усунення порушень, Відповідач 1, звернувся до Відповідача 2 з листом від 30.01.2025 за №242/01.5 про завдання шкоди на загальну суму ПДВ 163 551,40 грн та вимогою повернути сплачену суму ПДВ на рахунок Відповідача 1, а в подальшому з Претензією від 10.02.2025 за №326/01.6. Про те, з позовною заявою до суду не звертався.
З огляду на наведене, Заступник керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави, що розглядається судом у цій справі.
Як зазначалося вище, рішенням по справі позовні вимоги позивача задоволено у повному обсязі
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на нижче викладене.
Як убачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було підтверджено наявність повноважень у прокурора звертатися з даним позовом. Судова колегія також приходить до висновку про наявність повноважень прокурора звертатися з даним позовом з огляду на нижче викладене.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").
З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (Рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України).
Відтак "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.
Так, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
2) у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру") .
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
Підставою для представництва прокурором інтересів держави шляхом подання цього позову є не вчинення позивачем та Відповідачем 1 дій, щодо повернення Державний бюджет сплаченого за Договором податку на додану вартість в сумі 163 551, 40 грн, що завдає шкоди державі в бюджетній сфері і є порушенням загальнодержавних інтересів та у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва позивача в суді.
Таке обґрунтування є сумісним з розумінням "інтересів держави".
Таким чином, в даному випадку, наявні підстави для участі прокурора у цій справі відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", оскільки Полтавська міська рада, як власник бюджетних коштів, була обізнана про порушення (а. с. 35-40 т.1 ), проте самостійних заходів щодо їх стягнення не вжила, що виправдовує звернення прокурора для захисту інтересів територіальної громади.
Щодо суті позовних вимог.
Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога про визнання недійсним пункту договору поставки в частині включення до ціни договору суми ПДВ, а також стягнення на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України сплаченого Позивачем Відповідачу ПДВ у складі ціни товару.
Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.
Згідно з підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 ПК України податок на додану вартість - це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.
Правові основи оподаткування ПДВ встановлено розділом V та підрозділом 2 розділу XX ПК України.
За змістом підпунктів а) і б) пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем товару (замовником послуг).
Пунктами 30.1-30.2, 30.9 статті 30 ПК України визначено, що податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Податкова пільга надається шляхом:
а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору;
б) зменшення податкового зобов`язання після нарахування податку та збору;
в) встановлення зниженої ставки податку та збору;
г) звільнення від сплати податку та збору.
Відповідно до підпункту 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України лікарських засобів та медичних виробів відповідно до підпункту "в" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, що призначені для використання закладами охорони здоров`я, учасниками антитерористичної операції, особами, що беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я, за переліком, встановленим Кабінетом Міністрів України.
Аналіз вказаної норми свідчить, що операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України товарів підлягають звільненню від оподаткування ПДВ згідно з підпунктом 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX ПК України за наявності одночасно таких трьох умов:
1) медичні вироби постачаються для використання закладами охорони здоров`я, учасниками антитерористичної операції, особами, що беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації;
2) медичні вироби призначені для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я;
3) медичні вироби входять до переліку, встановленого Кабінетом Міністрів України, а саме - Переліку лікарських засобів та медичних виробів, що ввозяться та постачаються на митну територію України під час воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 р. № 1447 (далі - Перелік).
У разі відсутності однієї із зазначених умов вказані операції підлягатимуть оподаткуванню ПДВ у загальновстановленому порядку.
Аналогічні положення містяться у постанові Верховного Суду від 18.11.2025 р. у справі № 910/4313/25
При цьому Верховний Суд зауважив, що визначальним для звільнення від оподаткування ПДВ за вказаною нормою є не лише категорія товарів та суб`єкт отримувача таких товарів, а й призначення товарів - надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я.
Судом першої інстанції встановлено, що предметом закупівлі є ортопедичний операційний стіл, який міститься у Переліку № 1447.
Судом першої інстанції також було встановлено, що Комунальне підприємство "3-я міська клінічна лікарня Полтавської ради" є закладом охорони здоров`я, який у період воєнного стану зобов`язаний надавати допомогу всім постраждалим особам, що підтверджується наказом МОЗ № 379 від 25.02.2022 та фактичними даними про лікування 144 військовослужбовців у стаціонарі закладу.
Апелянт, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказував, що жодних документів, які були оприлюднені Позивачем на сайті Prozorro та при виконанні Договору. Позивач жодного разу не доводив до відома Відповідача, що закуповує товар у Відповідача для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я. Комунальне підприємство « 3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» не є спеціалізованим закладом охорони здоров`я, а здійснює свою діяльність для забезпечення загальних потреб населення щодо одержання медичної допомоги.
Відповідно до приписів частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу
Стаття 13 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Також, аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
При цьому, реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Саме дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" набув чинності 17.10.2019. Цим законом було, зокрема, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
З аналізу вищевикладеного слідує, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Передбачений статтею 79 Господарського процесуального кодексу України стандарт доказування вірогідність доказів підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, та презюмує, що ним покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
На підтвердження тієї обставини, що метою спірної закупівлі операційного ортопедичного столу є забезпечення Лікарні, засобами та устаткуванням для лікування осіб які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я, Прокурором до матеріалів справи було додано, зокрема, письмові пояснення позивача, згідно яких убачається, що відповідно до затверджених Методичних рекомендацій, Комунальне підприємство « 3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» відноситься до ІІ рівня ЗОЗ, до якого транспортуються стабільні військовослужбовці, де і проводиться їх лікування. Така інформація, щодо цілей укладення Договору в публічний простір відповідачем не передавалась з безпекових цілей.
Крім того, прокурор послався також на лист Департаменту охорони здоров`я Полтавської міської ради від 12.06.2025 році в якому зокрема зазначається, що підпорядкованими Департаменту комунальними підприємствами надається допомога всім, хто звертається, в тому числі і особи, які зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження. Про те документи, які підтверджують зазначену інформацію, а саме звернення відповідних осіб до медичної установи є інформацією з обмеженим доступом.
Судова колегія бере до уваги, що Комунальне підприємство « 3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» перебуває у місті Полтаві, яке підвергається ракетним обстрілам та атакам безпілотних літальних апаратів. Зазначена інформація є загально доступною. А тому, операційний стіл, придбавався, зокрема, і для осіб, які зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження, як стверджує прокурор. 
З урахуванням викладених вище обставин та доказів, судова колегія встановила, що надані прокурором докази в підтвердження факту використання ортопедичного операційного столу для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я є більш вірогідними ніж твердження відповідача з цього приводу, що зазначене обладнання не придбавалася саме для цієї мети.
А тому твердження апелянта з цього приводу судовою колегією відхиляються.
Відповідно до приписів статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).
Судова колегія зазначає, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини., про шо прямо зазначено у статті 217 Цивільного кодексу України,
З огляду на наведене наявні підстави для визнання недійсними п. 3.3 Договору від 09.06.2024 №285 про закупівлю та Специфікацію, яка є додатком №1 до договору, укладеного між КП "3-я міська клінічна лікарня Полтавської ради" та ТОВ "МТ-МЕД", у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість у розмірі 163 551, 40 грн, оскільки таке положення суперечать нормам Податкового кодексу України, та відповідно інтересам держави.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Передбачений у статті 1212 Цивільного кодексу України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали 
Аналогічні правові висновки містяться у постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17.
Відсутність правової підстави слід розуміти, як перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Втім, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадання достатньої правової підстави (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, постанові Верховного Суду від 13 листопада 2024 року у справі № 911/2593/23).
Як зазначено судом вище, підставою для перерахування позивачем на користь відповідача ПДВ в сумі 163 551,40 грн став пункт Договору, який суд визнав недійсним. Таким чином, спірні правовідносини необхідно кваліфікувати за статтею 1212 ЦК України як кондикційні.
Щодо доводів апелянта ( ТОВ "МТ-МЕД") про те, що в тендерній документації не було вказано цільове призначення товару.
По-перше, норма Податкового кодексу України щодо звільнення від ПДВ є імперативною.
По-друге, відсутність посилання на пільгу в договорі не позбавляє операцію статусу звільненої, оскільки закон має вищу юридичну силу над угодою сторін. Твердження про неможливість повернення коштів через їх перерахування до бюджету та реєстрацію податкової накладної також є безпідставними. Питання коригування податкової звітності та повернення ПДВ з бюджету є сферою податкових відносин між Відповідачем-2 та ДПС (ст. 192 ПКУ) і не може бути перешкодою для відновлення порушених інтересів держави у формі повернення безпідставно сплачених бюджетних коштів.
З огляду на наведене позовні вимоги прокурора є такими. що підлягали задоволенню.
Відповідно до приписів статті 275 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. ( ст.276 ГПК України)

В даному випадку судова колегія приходить до висновку, що рішення по справі судом першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права у зв`язку з чим, рішення по справі залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МТ-МЕД", м. Київ, на рішення Господарського суду Полтавської області від 02.03.2026 у справі № 917/1208/25 – залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Полтавської області від 02.03.2026 у справі №917/1208/25 – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 06.07.2026.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Р.А. Гетьман 

Суддя В.В. Россолов