КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9252/2026
Справа № 755/23797/25

П О С Т А Н О В А

 
Іменем України

03 червня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Кашперської Т.Ц.,
суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря Діденка А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шамо 10» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Катющенко В.П. в м. Київ 02 березня 2026 року (повний текст ухвали складено 06 березня 2026 року) за скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шамо 10», заінтересовані особи головний державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Дєдова-Осипенко Валерія Юріївна, боржник ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій і зобов`язання вчинити дії,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 

в с т а н о в и в :

В грудні 2025 року заявник ОСББ «Шамо 10» звернувся до суду з даною скаргою, просив визнати дії головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ Дєдової-Осипенко В.Ю. щодо винесення повідомлення від 25 серпня 2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання неправомірними, а повідомлення недійсним, зобов`язати головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ Дєдову-Осипенко В.Ю. відкрити виконавче провадження за заявою ОСББ «Шамо 10» від 19 червня 2025 року.
Скаргу обґрунтовував тим, що на виконання рішення Дніпровським районним судом м. Києва ОСББ «Шамо 10» був виданий виконавчий лист № 755/12438/24 від 07 травня 2025 року, ОСББ «Шамо 10» звернулося до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу на користь ОСББ «Шамо 10» у розмірі 4000 грн. 25 листопада 2025 року ОСББ «Шамо 10» отримало поштою повідомлення від 05 листопада 2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, у якому державний виконавець посилався на ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме про відсутність адреси місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дати народження боржника - фізичної особи. Вважав, що направлення такого повідомлення є протиправним та порушує права стягувача, оскільки відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника та ідентифікаційний номер не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документа без прийняття до виконання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2026 року в задоволенні скарги відмовлено.

Заявник ОСББ «Шамо 10», не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначав, що підставою для відкриття виконавчого провадження по виконанню судового рішення є пред`явлений до відповідного відділу державної виконавчої служби виконавчий документ разом із заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження».
Наводив зміст ст. 1, п. 6 ч. 4 ст. 4, ч. 4 ст. 18, п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», зазначав, що відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника та ідентифікаційний номер не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання.
Посилався на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі № 686/3941/19, згідно якої, «пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Разом з тим, відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника та ідентифікаційний номер не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 749/1181/16-ц (провадження № 61-1115св18), від 08 травня 2019 року у справі № 813/2125/16 (провадження № К/9901/21841/18), від 19 вересня 2019 року у справі № 469/1357/16-ц (провадження № 61-35493св18). Сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання».
Вказував, що при постановленні ухвали суд першої інстанції не звернув увагу на практику Верховного Суду України та ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», в якій визначені підстави повернення виконавчого документу стягувачу. Наводив судову практику ЄСПЛ у справах «Дорани проти Ірландії», «Каїч та інші проти Хорватії».
Повідомляв, що понесені ним витрати складаються з суми 2000 грн. на правову допомогу. 

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло. 
В судове засідання учасники справи не з`явились. Від ОСББ «Шамо 10» надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника, апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.
ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки-повідомлення на поштову адресу, однак поштове відправлення повернуто до суду з відміткою Укрпошти про відсутність адресата за вказаною адресою, а тому відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України ОСОБА_1 вважається таким, що отримав судову повістку-повідомлення. 
Головний державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Дєдова-Осипенко В.Ю. належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки-повідомлення на поштову адресу, яку отримала 04 травня 2026 року, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі № 359/6678/19, провадження № 61-17877св23).
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що в жовтні 2025 року ОСББ «Шамо 10» звернулося до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа № 755/12438/24 від 07 травня 2025 року Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Шамо 10» правничої допомоги у розмірі 4000 грн., до якого надав оригінал виконавчого листа (а. с. 6), де боржником зазначений ОСОБА_1 , зазначене місце проживання боржника АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомо, дата і місце народження не зазначені (а. с. 9).
05 листопада 2025 року головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ Дєдовою-Осипенко В.Ю. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, в якому зазначено, що згідно ч. 1 п. 3 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи. У зв`язку з тим, що відсутня дата народження боржника, постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про відкриття виконавчого провадження не виявляється за можливим. Звернуто увагу, що всі дії (запити) виконуються лише в межах відкритого виконавчого провадження. Керуючись п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається без виконання (а. с. 8).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи ОСББ «Шамо 10» в задоволенні скарги на неправомірні дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що судом не встановлено порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» в діях головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ Дєдової-Осипенко В.Ю.

Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом (стаття 447 Розділ VII ЦПК України).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (статті 447-1 Розділ VII ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Відповідно до вимог частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У пункті 6 частини четвертої 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18) зроблено висновок, що «згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2021 року у справі № 686/3941/19 (провадження № 61-13029св20)) зазначено «у пункті 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею. Частиною четвертою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому, пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Разом з тим, відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника та ідентифікаційний номер не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання».

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14 визначено, що «вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження. Разом з тим відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну. Отже, висновок суду касаційної інстанції про те, що відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, слід вважати передчасним».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2020 року у справі № 761/20750/13-ц (провадження № 61-21778св19) зазначено: «апеляційний суд на зазначене вище уваги не звернув, доводів апеляційної скарги не перевірив, не врахував, що відсутність у виконавчому документі будь-якої інформації щодо боржника, зокрема, дати народження, паспортних даних не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах».

Аналогічні правові висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 14 січня 2026 року у справі № 521/17106/24 (провадження № 61-13465св25), що свідчить про сталість правової позиції Верховного Суду з даного питання.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, , № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

У справі, що переглядається, суд першої інстанції не врахував, що не будь-які недоліки виконавчого листа є підставою для його повернення без прийняття до виконання;

виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну;

відсутність у виконавчому документі інформації щодо дати народження боржника не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію.

Висновки суду першої інстанції, що виконавчий документ, який пред`явлено до виконання, не містить ані відомостей про дату народження боржника, ані його реєстраційного номеру облікової картки платника податків, що унеможливлює відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам Закону, не узгоджуються із вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду і є хибними.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції зроблено передчасні та помилкові висновки про відмову в задоволенні скарги, ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною і обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи скаргу ОСББ «Шамо 10» по суті, апеляційний суд виходить із того, що відсутність у виконавчому документі інформації щодо дати народження боржника не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію, що узгоджується із правовими висновками, викладеними у вищенаведених постановах Верховного Суду. Отже головний державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Київ ЦМУМЮ Дєдова-Осипенко В.Ю., повертаючи виконавчий документ без виконання з підстав, передбачених п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», діяла не у відповідності до вказаних вимог закону і її дії є неправомірними.

Апеляційний суд висновує, що недотримання державним виконавцем порядку примусового виконання рішень, визначеного Законом України «Про виконавче провадження», призвело до порушення прав стягувача ОСББ «Шамо 10», тому скарга на неправомірні дії головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Київ ЦМУМЮ Дєдової-Осипенко В.Ю., є обґрунтованою, що відповідно до ст. 451 ЦПК України є підставою для визнання оскаржуваних дій неправомірними і зобов`язання державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оцінюючи ефективність заявленої ОСББ «Шамо 10» вимоги про визнання недійсним повідомлення від 05 листопада 2025 року, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Водночас, повідомлення державного виконавця є не правочином, а процесуальним документом виконавчого провадження, а тому визнання його недійсним не є належним способом захисту.

Разом із тим, у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 465/5637/18 (провадження № К/9901/10786/19) Верховний Суд дійшов висновку, що позовна вимога про скасування повідомлення старшого державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання підлягає до задоволення.

Таким чином, дії головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Київ ЦМУМЮ Дєдової-Осипенко В.Ю. при прийнятті повідомлення від 05 листопада 2025 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, підлягають визнанню неправомірними, а повідомлення від 05 листопада 2025 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання підлягає скасуванню.

Щодо вимоги скарги ОСББ «Шамо 10» зобов`язати державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Київ ЦМУМЮ Дєдову-Осипенко В.Ю. відкрити виконавче провадження, апеляційний суд враховує, що такий спосіб захисту є надмірним, апеляційним судом шляхом визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування прийнятого нею повідомлення від 05 листопада 2025 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, викладені у ній висновки не відповідають обставинам справи, ухвала постановлена із порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про часткове задоволення скарги, визнавши неправомірними дії головного державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Київ ЦМУМЮ Дєдової-Осипенко В.Ю. при прийнятті повідомлення від 05 листопада 2025 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та про скасування цього повідомлення.

В іншій частині скарга задоволенню не підлягає із наведених вище підстав.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шамо 10» задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2026 року скасувати та прийняти нову постанову.
Скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шамо 10» на неправомірні дії державного виконавця задовольнити частково.
Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Дєдової-Осипенко Валерії Юріївни при винесенні повідомлення від 05 листопада 2025 року про повернення виконавчого документу № 755/12438/24 стягувачу без прийняття до виконання.
Скасувати повідомлення головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Дєдової-Осипенко Валерії Юріївни від 05 листопада 2025 року про повернення виконавчого документу № 755/12438/24 стягувачу без прийняття до виконання.
В задоволенні іншої частини скарги відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.