ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2579/26 Справа № 203/2189/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Красвітної Т.П., Халаджи О.В. 
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №203/2189/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна та грошових зобов`язань об`єктами спільної сумісної власності, стягнення компенсації, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Попової Ірини Сергіївни на рішення Центрального районного суду м.Дніпра від 08 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Казак С.Ю., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Центрального районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна та грошових зобов`язань об`єктами спільної сумісної власності, стягнення компенсації.
В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що з 15 липня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який 30 вересня 2024 року було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/2403/24. Фактично сімейні відносини та ведення спільного господарства з відповідачем було припинено з літа 2023 року.
Вказує, що у період перебування у зареєстрованому шлюбі ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 , а також транспортний засіб «AUDI A5», 2017 року випуску, об`єм двигуна 2000 см3, номер кузову НОМЕР_1 .
Зазначає, що вказана квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована в рівних частках (по Ѕ) за кожним із сторін, а тому не підлягає поділу. Автомобіль «AUDI A5», при його придбанні 11 жовтня 2019 року, був зареєстрований на відповідача, а 24 червня 2023 року був перереєстрований на підставі договору купівлі-продажу на гр. ОСОБА_3 .
Окрім цього зазначає, що 04 жовтня 2024 року, згідно свідоцтва про право на спадщину, спірний автомобіль було перереєстровано з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 . 
Зауважує, що зазначений вище автомобіль, який придбаний в період зареєстрованого шлюбу між сторонами та був об`єктом спільної сумісної власності, без згоди позивача було відчужено відповідачем.
Також 28 грудня 2018 року позивач, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, уклала договір із АТ «Універсал Банк», відповідно до умов якого їй було видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом. В період перебування у шлюбі із відповідачем, останній, маючи вільний доступ до кредитної картки, декілька разів здійснював оплату платежів за ремонт їх автомобіля «AUDI A5».
Вважає, що оскільки кредитні кошти витрачались на ремонт їх спільного автомобіля, вони є об`єктом спільної сумісної власності. Позивач не мала фінансової змоги самостійно погасити всю заборгованість за кредитним договором, натомість відповідач взагалі самоусунувся від сплати будь-яких коштів на погашення боргу, як наслідок на вказану суму кредиту банком було нараховано відсотки. Тому, витрачені із банківської картки кредитні кошти, а також штрафні санкції, нараховані банком за прострочення виплат, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 
Зазначає, що згідно виписки від 07 березня 2025 року позивачем з квітня 2021 року по вересень 2022 року частково сплачувались кошти на погашення заборгованості на загальну суму 84 068 грн. 08 коп. Згідно довідки про заборгованість від 07 березня 2025 року заборгованість по рахунку становить 65 457,17 грн.
Вважає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є сума кредитної заборгованості станом на 07 березня 2025 року в розмірі 65 457,17 грн. та частково сплачена позивачем сума заборгованості в розмірі 84 068,08 грн., а всього 149 525,25 грн.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2024 року у справі №369/21906/23, було задоволено позов АТ «Універсал Банк» та стягнуто з неї (позивача ОСОБА_1 ) заборгованість за кредитним договором в сумі 62 773,17 грн., яку в свою чергу відповідач по справі витрачав на ремонт автомобіля.
У зв`язку з чим, просила суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності її з відповідачем автомобіль марки «AUDI A5», 2017 року випуску, об`єм двигуна 2000 см3, номер кузову НОМЕР_1 , та грошові зобов`язання за кредитним договором від 28 грудня 2018 року, укладеним між позивачкою та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» в сумі 149 525,25 грн.; а також стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля в сумі 626 132,17 грн. та компенсацію Ѕ частини грошових зобов`язань за кредитним договором від 28 грудня 2018 року в сумі 74 762, 25 грн.

Рішенням Центрального районного суду міста Дніпра від 08 жовтня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна та грошових зобов`язань об`єктами спільної сумісної власності, стягнення компенсації - задоволено частково. Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль марки «AUDI A5», 2017 року випуску, об`єм двигуна 2000 см3, номер кузову НОМЕР_1 , та грошові зобов`язання за кредитним договором від 28 грудня 2018 року, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» в сумі 62 773,17 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля марки «AUDI A5», 2017 року випуску, об`єм двигуна 2000 см3, номер кузову НОМЕР_1 , в сумі 626 132,17 грн., а також компенсацію Ѕ частини грошових зобов`язань за кредитним договором від 28 грудня 2018 року, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», в сумі 31 386,59 грн., а всього стягнуто 65 7518,79 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 5 260,08 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - адвокат Попова І.С. подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржене рішення є необґрунтованим, судом першої інстанції не установлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки, та неправильного визначення спірних правовідносин. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що обставини встановленні судом у рішенні не відповідають дійсності.
Суд помилково не установив, що транспортний засіб автомобіль «AUDІ А5», 2017 року випуску, об`єм двигуна 2000 см3, номер кузову НОМЕР_1 був придбаний за особисті грошові кошти матері відповідача - ОСОБА_4 , які були отримані останньою як дохід. Маючи матеріальну спроможність, мати відповідача будучи фінансово заможною людиною, надсилала останньому грошові кошти, в т.ч., для придбання спірного рухомого майна.
Так, зокрема, ОСОБА_4 в період з 07 липня 2015 року по 18 серпня 2015 року були здійснені перекази на користь сина - ОСОБА_2 на загальну суму 30 807 тисяч доларів США. 
Зазначає, що для визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити не тільки факт придбання цього майна за час шлюбу, а й джерело його набуття. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Зауважує, що обґрунтовуючи позицію щодо вартості рухомого майна, стороною позивача, до позовної заяви був долучений Звіт про оцінку майна № І 8-241223-001 від 24 червня 2023 року згідно якого ринкова вартість рухомого майна складає 1 252 264,35 грн. 
Зазначений звіт був прийнятий судом першої інстанції як єдиний та належний доказ та відповідно, на підставі якого, було задоволено компенсаційну вимогу позивача у справі.
Проте, вбачається з матеріалів цивільної справи, до позовної заяви долучено копію Звіту про оцінку майна №18-241223-001 від 24 червня 2023 року, з якої вбачається відмова розпорядника інформації у наданні копії договору купівлі-продажу від 24 червня 2023 року №3246/2023/3898418 укладеного між гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 
Разом з тим, стороною позивача не було витребувано зазначений доказ за ухвалою суду, з метою встановлення вартості майна.
Вважає, що з метою вирішення питання щодо ринкової вартості автомобіля, який є предметом судового розгляду, доцільно проводити саме судово авто-товарознавчу експертизу.
Також вважає, що долучений до позовної заяви Звіт про оцінку майна №18- 241223-001 від 24 червня 2023 року є недопустимим та неналежним доказом, оскільки на сторінці 2-й Звіту зазначено: «Звіт є дійсним лише за наявності підпису Замовника на титульній сторінці Звіту», проте, з першої сторінки Звіту вбачається відсутність підпису ОСОБА_1 .
Окрім цього, у долученому позивачем Звіті не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а отже, такий висновок не є належним та допустимим доказом у розумінні статті 106 ЦПК України.
Також, оскаржуване рішення у справі ухвалено 08 жовтня 2025 року, тоді як дата оцінки визначена 24 червня 2023 року.
Зауважує, що перебування сторін у зареєстрованому шлюбі на час виникнення правовідносин щодо позики (кредиту) само собою не є безумовною підставою для покладення на іншого з подружжя, який не був позичальником за укладеним кредитним договором, в солідарному порядку обов`язків, визначених таким договором, щодо повернення суми боргу, оскільки за таких умов підлягає доведенню укладення договору в інтересах сім`ї та використання отриманих у позику коштів в інтересах сім`ї.
Вказує, що позивачем не доведено витрачання коштів саме в інтересах родини. Будь-яких доказів, що вказані кошти було витрачено в інтересах сім`ї, у т.ч. на утримання спільного майна, позивачкою не надано та з долучених банківських виписок не можливе встановити дійсне призначення цільових витрат таких коштів.
Вважає, що ініціювання провадження про поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.
У зв`язку з чим просила суд рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 08 жовтня 2025 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кравченко О.О. скористалась своїм правом і подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає доводи апеляційної скарги щодо придбання спірного транспортного засобу за особисті кошти матері відповідача є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. 
Вказує, що надані відповідачем копії платіжних документів не містять однозначного зв`язку між особою платника, призначенням платежу та конкретним об`єктом - спірним транспортним засобом, а також здійснені в іноземній валюті (російських рублях), що не узгоджується з фактичними умовами придбання автомобіля, його оформлення. 
Звертає увагу, що докази, які підтверджують джерело походження коштів на придбання спірного транспортного засобу, подаються позивачем на стадії апеляційного перегляду з поважних причин. Зазначені докази були надані позивачем ще під час розгляду справи судом першої інстанції, однак з причин які не були, та не могли бути, відомі позивачу, вони не були долучені до матеріалів справи. У зв`язку з тим, що саме у апеляційній скарзі відповідач вперше заявив доводи щодо нібито придбання автомобіля за кошти матері та надав відповідні платіжні документи, позивач змушена подати докази, які безпосередньо спростовують зазначені доводи та мають істотне значення для правильного вирішення спору. 
Позивач надає суду докази, відповідно до яких підтверджується той факт, що у 2018 році подружжям ОСОБА_5 було придбано перший сімейний транспортний засіб, марки «AUDI А4», що підтверджується відповіддю з сервісного центру МВС, з якої вбачається: за громадянкою ОСОБА_1 був зареєстрований транспортний засіб AUDI A4, об`єм двигуна 1984 см. куб., 2016 року випуску та 07 червня 2019 року був перереєстрований на громадянина ОСОБА_6 .
Зауважує, що зазначені докази свідчать про усталену практику спільного придбання транспортних засобів подружжям у період шлюбу та спростовують твердження відповідача про фінансування спірного автомобіля виключно за рахунок коштів третіх осіб. 
Зазначає, що транспортний засіб «AUDI А5» було відчужено (без згоди і відома позивача), відповідачем на третю особу, а саме, на ім`я ОСОБА_3 (вітчима відповідача), згодом перейшло за спадщиною до ОСОБА_4 – матері відповідача, при підготовці до позовної заяви щодо поділу майна подружжя, було замовлено Звіт про оцінку майна №18 241223-001 у ТОВ «РЕГІОНЗЕМ». Розрахунок вартості транспортного засобу проводився фахівцями відповідно до ринкової вартості на день відчуження автомобіля, а саме, 24 червня 2023 року. У Звіті, ринкова вартість автомобіля становить 1 252 264,35 грн.
Зазначені твердження апелянта щодо подання неналежного висновку про вартість майна (автомобіля) є хибними оскільки на момент проведення оцінки автомобіль був відчужений відповідачем, а тому його огляд був об`єктивно неможливим.
Вказує, що Висновок про вартість майна (автомобіля) відповідає вимогам Національного стандарту №1 (постанова КМУ №1440 від 10 вересня 2003 року). При здійсненні порівняльного аналізу оцінювачем було відібрано автомобілі-аналоги, максимально наближені за характеристиками (рік випуску, пробіг, комплектація), що відповідає методології порівняльної оцінки, передбаченій стандартом. 
Отже, судом першої інстанції було враховано саме висновок експерта, який долучався позивачем, експерт має кваліфікацію, яка підтверджується документами наданими у змісті висновку.
Вважає, що відповідачем в апеляційній скарзі не доведено наявності підстав для відступу від презумпції спільної сумісної власності подружжя, передбаченої статтею 60 СК України.
Висновки Центрального районного суду м.Дніпра по справі №203/2189/25, щодо належності спірного транспортного засобу до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є законними, обґрунтованими та такими, що відповідають зібраним у справі доказам. 
Щодо кредитних зобов`язань, зазначає, що дані кредитні зобов`язання також лягають в площину сімейних зобов`язань, бо саме ці кредити брались для потреб сім`ї.
В суді першої інстанції позивачем надавались копії виписок по картці від 13 березня 2025 року, від 12 березня 2025 року, від 07 березня 2025 року АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», копія довідки про заборгованість від 07 березня 2025 року АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», копія рішення Києво-Святошинського суду Київської області від 29 березня 2024 року у справі №369/2403/24. 
Окрім цього, позивач витрачала з кредитного рахунку гроші на пологи, що підтверджується платіжною інструкцією №ЕЕР2-РМК0-0195-8К9К від 21 квітня 2021 року на суму 8 500 грн, призначення платежу: направлення 820, отримувач ТОВ «НДІ ЖИТТЯ», що також є витратами на потреби родини.
Зауважує, що у відповідача також наявна заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 06 січня 2026 року становить 22 030,66 грн. Також, у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м.Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) було винесено постанову про накладення на відповідача штрафу у розмірі 16 256, 53 грн. Крім того, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 січня 2025 року по справі №369/16537/24 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 41 027,57 грн.
Зазначає, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує, поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.
У зв`язку з чим, просила рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 08 жовтня 2025 року по справі №203/2189/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Представник відповідача адвокат Попова І.С. в судовому засіданні апеляційного суду 11 березня 2026 року (до її відмови від надання правової допомоги відповідачу) підтримала доводи скарги, просила її задовольнити.
Позивач та її представник у судовому засіданні апеляційного суду 27 травня 2026 року заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили у її задоволенні відмовити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги і відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, сторони з 15 липня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 вересня 2024 року у цивільній справі №369/2403/24.
Згідно вказаного рішення суду, вбачається, час фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин та ведення спільного господарства судом не встановлювався.
Датою припинення таких відносин та ведення спільного господарства позивачем визначено в її позові - літо 2023 року.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в період перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано за ними в рівних частках по Ѕ за кожним та яка не є предметом спору.
З довідки РСЦ ГСЦ МВС в м.Києві та копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що 11 жовтня 2019 року за ОСОБА_2 було зареєстровано транспортний засіб «AUDI A5», 2017 року випуску, об`єм двигуна 2000 см3, номер кузову НОМЕР_1 , який в подальшому на підставі договору купівлі-продажу 24 червня 2023 року був перереєстрований на ОСОБА_3 .
Відповідно до звіту про оцінку майна №18-241223-001 від 25 грудня 2024 року, ринкова вартість транспортного засобу «AUDI A5», 2017 року випуску, станом на дату його продажу відповідачем 24 червня 2023 року, становила 1 252 264,35 грн.
З матеріалів справи, зокрема, з долучених до позову виписок по рахунку та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2024 року у цивільній справі №369/21906/23, яке набрало законної сили, вбачається, що 28 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк» було укладено договір про надання банківських послуг, оформлений анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом.
Вказаним вище рішенням суду від 29 березня 2024 року з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» було стягнуто заборгованість за договором від 28 грудня 2018 року, яка утворилась станом на 08 жовтня 2023 року в сумі 62 773,17 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту.
Згідно виписки по рахунку, станом на 07 березня 2025 року заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2018 року становить 65 457, 17 грн. 
Крім того, згідно виписки від 07 березня 2025 року позивачем з квітня 2021 року по вересень 2022 року частково сплачувались кошти на погашення заборгованості на загальну суму 84 068,08 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль було придбано та зареєстровано за відповідачем в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та до моменту припинення між ними шлюбних відносин влітку 2023 року. Доказів купівлі автомобіля виключно за особисті кошти відповідачем не надано та не спростовано таким чином презумпцію спільності права власності подружжя на майно, придбане за час шлюбу.
При цьому з огляду на відчуження спірного автомобіля без згоди другого з подружжя (позивача) та відсутності доказів на підтвердження використання відповідачем отриманих від продажу коштів в інтересах сім`ї чи на її потреби, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності сторін автомобіль марки «AUDI A5» та стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості Ѕ частини цього автомобіля в сумі 62 6132,17 грн., виходячи і ринкової вартості останнього на момент його відчуження відповідачем.

Колегія суддів в цілому погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 63 СК України закріплено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17.
Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Крім того, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У справі встановлено, що сторони з 15 липня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 вересня 2024 року у цивільній справі №369/2403/24, було розірвано.
11 жовтня 2019 року за ОСОБА_2 було зареєстровано транспортний засіб «AUDI A5», 2017 року випуску, об`єм двигуна 2000 см3, номер кузову НОМЕР_1 , який в подальшому на підставі договору купівлі-продажу 24 червня 2023 року був перереєстрований на ОСОБА_3 .
Окрім цього, 28 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк» було укладено договір про надання банківських послуг, оформлений анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом.

Звертаючись до суду, позивач просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності автомобіль марки «AUDI A5», 2017 року випуску, об`єм двигуна 2000 см3, номер кузову НОМЕР_1 , та грошові зобов`язання за кредитним договором від 28 грудня 2018 року, укладеним між позивачкою та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» в сумі 149 525 грн. 25 коп.; а також стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості частини автомобіля в сумі 626 132 грн. 17 коп. та компенсацію частини грошових зобов`язань за кредитним договором від 28 грудня 2018 року в сумі 74 762 грн. 625 коп.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Вимогами ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Нормою ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заперечуючи проти висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, відповідач в апеляційній скарзі вказує, що спірний транспортний засіб, автомобіль «AUDl А5», 2017 року випуску, об`єм двигуна 2000 см3, номер кузову НОМЕР_1 був придбаний за особисті грошові кошти матері відповідача - ОСОБА_4 . Ці кошти були отримані останньою як її дохід.
ОСОБА_4 , в період з 07 липня 2015 року по 18 серпня 2015 року, були здійснені грошові перекази на користь відповідача ОСОБА_2 на загальну суму 1 870 000 рублів, що у зазначений період було еквівалентно 30 807 тисяч доларів США.
Також до апеляційної скарги було надано квитанції про грошові перекази, зокрема -№821066988824 від 07 липня 2015 року на суму 20 000 рублів; №363572601195 від 09 липня 2015 року на суму 20 000 рублів; №161735164378 від 12 серпня 2015 року на суму 30 000 рублів; №438058945744 від 18 серпня 2015 року на суму 900 000 рублів; №195490370986 від 18 серпня 2015 року на суму 900 000 рублів.
Суд критично ставиться до даних квитанцій, оскільки надані відповідачем копії платіжних документів не містять однозначного зв`язку між особою платника, призначенням платежу та конкретним об`єктом - спірним транспортним засобом, відбулись значно раніше його придбання, а також здійснені в іноземній валюті (рублях), що не узгоджується з фактичними умовами придбання автомобіля та його оформлення.
Крім того даний довід спростовується наданими позивачем копіями квитанцій: Swift-повідомлення платежу через АТ КБ «ПриватБанк» від 21 червня 2019 на суму 15 445 доларів США з призначенням платежу «купівля автомобіля AUDI А5 2018, VIN: НОМЕР_2 , замовником платежу та покупцем зазначено ОСОБА_1 ; а також Swift-повідомлення платежу через АТ КБ «ПриватБанк» від 12 липня 2019 на суму 1 675 доларів США з призначенням платежу «за транспортні послуги, рахунок-фактура №CL0000-134167, VIN: НОМЕР_2 , контейнер DFSU6916735, бронювання 2621971030, країна відправлення: США», замовником платежу зазначено ОСОБА_1 ; Swift-повідомлення платежу через АТ КБ «ПриватБанк» від 06 серпня 2019 на суму 500 доларів США з призначенням платежу «доставка автомобіля AUDI А5 2018, рахунок-фактура №66477, VIN: НОМЕР_2 …», замовником платежу також зазначено ОСОБА_1 .
Дана інформація підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про здійснення наведених вище Swift-переказів саме ОСОБА_1 .
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо придбання спірного транспортного засобу за особисті кошти матері відповідача, відхиляються колегією суддів, оскільки є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами і спростовуються наданими доказами стороною позивача.

Тобто судом встановлено, що спірний автомобіль «AUDI A5» було придбано та зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 11 жовтня 2019 року, тобто в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, до моменту припинення між ними шлюбних відносин влітку 2023 року. Доказів купівлі автомобіля виключно за особисті кошти відповідача не надано, тобто не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на дане рухоме майно. 
Колегія суддів зауважує, що оскільки відчуження спірного автомобіля без згоди другого з подружжя (позивача) та відсутності доказів на підтвердження використання відповідачем отриманих від продажу коштів в інтересах сім`ї чи на її потреби, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності сторін на автомобіль «AUDI A5», 2017 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , та стягнув з відповідача на користь позивача компенсацію вартості частини цього автомобіля в сумі 626 132,17 грн., виходячи із ринкової вартості останнього, на момент його відчуження відповідачем, визначеної у звіті про оцінку майна №18-241223-001 від 25 грудня 2024 року, з чим і погоджується колегія суддів.

Суд також відхиляє доводи апелянта, що позивачем не доведено витрачання кредитних коштів (за договором ОСОБА_1 з АТ «Універсал Банк») саме в інтересах родини і будь-яких доказів, що вказані кошти було витрачено на потреби сім`ї, у т.ч. на утримання спільного майна. З долучених до позову банківських виписок не можливе встановити дійсне призначення цільових витрат таких коштів.
Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи містять довідку АТ «Універсал Банк» від 30 листопада 2025 року про рух коштів по картці позивача, з якої вбачається, що з кредитної картки, яка є предметом даного спору, в період шлюбу здійснювались оплати різних видів побутових та сімейних витрат, зокрема на: «продукти та супермаркети», «авто», «ремонт», «кафе та ресторани» на загальну суму: 86 602,78 грн.
Також, матеріали справи містять платіжну інструкцію №ЕЕР2-РМК0-0195-8К9К від 21 квітня 2021 року на суму 8 500,00 грн., з призначенням платежу: «направлення 820, отримувач ТОВ «НДІ ЖИТТЯ», що підтверджує пояснення сторони позивача про витрати спірних кредитних коштів в тому числі на пологи, оскільки період оплати співпадає з народженням позивачем спільної з відповідачем дитини. 
Отже, позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що грошові кошти з кредитного рахунку були використані у період шлюбу і використані в інтересах сім`ї та на її потреби, доказів зворотного відповідачем не надано та не спростовано, а тому, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими і також відхиляються колегією суддів.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору, за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів і обґрунтовані незгодою апелянта з висновками суду першої інстанції.

Суд правильно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустив порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскарженого судового рішення, тому доводи апеляційної скарги слід відхилити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування заочного рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 08 жовтня 2025 року немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційних скарг без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Попової Ірини Сергіївни - залишити без задоволення. 
Заочне рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 08 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 01.06.2026р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв