Справа № 305/1824/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

19 травня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді Джуги С.Д.,
суддів – Кожух О.А., Мацунича М.В.,
з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2025 року у складі судді Дочинця С.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору – приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Крец Марина Юріївна, про скасування реєстрації права власності та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку,
в с т а н о в и в :
У липні 2024 року  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Мігалі Іляна Василівна, звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 , Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору – приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Крец Марина Юріївна, про скасування реєстрації права власності та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. 
Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , і за період перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: син – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно договору купівлі-продажу від 29.11.1979 року ОСОБА_4 купив від свого батька ОСОБА_7 житловий будинок АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік позивачки помер і вона як спадкоємець першої черги прийняла спадщину, яка залишилася після смерті чоловіка, оскільки проживала з останнім за однією адресою до моменту смерті, але спадщину не оформила. У квітні 2024 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Спадщина за померлим ОСОБА_4 була відкрита за заявою позивача, що стверджується витягом про реєстрації у Спадковому реєстрі від 29.04.2024. ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (які являються дітьми померлого ОСОБА_2 ) із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса після смерті батька не зверталися, також не являлися неповнолітніми на час відкриття спадщини (обов`язкової частки у спадщини в них не було). Позивач отримавши від нотаріуса довідки, що вона являється спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка подала до державного реєстратора договір купівлі-продажу від 29.11.1979 на житловий будинок АДРЕСА_1 для реєстрації останнього у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, однак, у реєстрації договору позивачу було відмовлено, оскільки право власності на вказаний будинок вже було зареєстровано. Як вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.05.2024 житловий будинок за АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.04.2024, видане приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю. Реєстрація права власності на житловий будинок ( АДРЕСА_2 ) була здійснена на підставі виписки з по-господарської книги № 128 від 21.12.2023. Згідно вказаної виписки ОСОБА_9 (яка проживає по АДРЕСА_3 являється забудовником житлового будинку по АДРЕСА_2 . На підставі цієї виписки державним реєстратором відділу «ЦНАП» Солотвинської селищної ради Йовдій Ю.Ю. здійснено реєстрацію за померлою ОСОБА_9 (яка являється мамою ОСОБА_4 ) та в подальшому відповідачкою – ОСОБА_10 отримано у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом. Реєстрація права власності на житловий будинок на відповідача – ОСОБА_1 , що на даний момент існує у державному реєстрі прав порушує право позивача як спадкоємця оформити спадщину на майно, яке залишилося після смерті чоловіка. 
Посилаючись на вказані обставини, позивача просила суд скасувати запис 54582754 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію речових прав на житловий будинок по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2877838521080; визнати недійсним в цілому свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 03.04.2024 приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю., серія та номер 3859 на ім`я ОСОБА_1 ; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. 
Позов мотивовано тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 був побудуваний ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , тобто є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до записів у погосподарській книзі №6 Середньоводянської сільської ради щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 зазначений головою зазначеного дворогосподарства, ОСОБА_11 – дружина, ОСОБА_4 – син. Поряд з цим, письмова згода ОСОБА_9 на продаж її чоловіком ОСОБА_7 житлового будинку АДРЕСА_1 була відсутня, хоча статтею 23 КпШС УРСР передбачено, що майно, нажите за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. У зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 29.11.1979р. був укладений без письмової згоди співвласника спільної сумісної власності ОСОБА_9 , зазначений договір є таким, що не відповідає вимогам закону, а саме вимогам статей 22,23 КПШС УРСР. Крім цього, зазначає, що договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 був укладений фіктивно, без наміру створення юридичних наслідків, що ним були передбачені. Відповідно до записів у погосподарських книгах Середньоводянської сільської ради, житловий будинок АДРЕСА_1 , був зареєстрований за головою зазначеного дворогосподарства ОСОБА_7 , як до моменту укладення договору від 29.11.1979р., так і після цього. У тому випадку, якби у дійсності відбувся перехід права власності на житловий будинок до ОСОБА_4 , у відомостях погосподарського обліку відбулися б відповідні зміни. А оскільки такі зміни не були проведені, це прямо вказує про фіктивність договору та відсутність наслідків, які ним були обумовлені. Після укладення договору купівлі-продажу від 29.11.1979р. ОСОБА_7 разом з дружиною ОСОБА_9 продовжували проживати у будинку, нікуди не виїжджали, і будинок своєму синові ОСОБА_4 не передавали. Відповідно до ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Проте, договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 у встановленому на той час порядку зареєстрований не був. Договір купівлі-продажу від 29.11.1979р. також є фіктивним договором з тих підстав, що уклався формально між сторонами без настання наслідків, а для того щоб отримати дозвіл на будівництво нового житлового будинку, який призначався для проживання батька ОСОБА_1 – ОСОБА_4 . Після укладення спірного договору купівлі-продажу, дідусь та бабуся отримали дозвіл на будівництво нового житлового будинку у 1980 році, як мешканці по АДРЕСА_4 на земельній ділянці по вулиці 18 жовтня без вказання номера, поруч із будинком АДРЕСА_2 , тобто на своїй ділянці і цей новий будинок будувався саме для ОСОБА_4 . Позивачка за первісним позовом – ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_4 тільки у 1985 році, і стала проживати тільки у новому житловому будинку разом з чоловіком, де проживає по теперішній час. Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_12 зазначає, що договором купівлі-продажу житлового будинку від 29.11.1979 р. Порушується її законне право на спадкування житлового будинку АДРЕСА_2 Водяне після смерті бабусі ОСОБА_9 , якого вона набула у встановленому законом порядку, оскільки відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 , використовуючи наявність договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.11.1979 р., бажає у незаконний спосіб позбавити її такого права.
Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2025 року первісну позовну заяву адвоката Мігалі Іляни Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору – приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Крец Марина Юріївна, про скасування реєстрації права власності та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину задоволено.
Скасовано запис № 54582754 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію речових прав на житловий будинок по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2877838521080.
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 03.04.2024 приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю., серія та номер 3859 на ім`я ОСОБА_1 .
У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом не було досліджено в судовому засіданні оригіналів документів доданих до первісної позовної заяви, ксерокопії яких було додано на підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 , що призвело до ухвалення судом незаконного та необґрунтованого рішення. Апелянт стверджує, що належного та допустимого, тобто законного Договору купівлі-продажу від 29.11.1979 року житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не існує, а всі записи у по господарських книгах села Середнє Водяне є фіктивними та помилковими.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Мігалі Іляна Василівна, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
В судове засідання апелянт ОСОБА_1 , її представники не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. 
Представник апелянта – адвокат Шаранич С.С. надіслав суду повторне письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю у розгляді іншої справи. Колегія суддів дійшла висновку про відхилення даного клопотання, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні. Крім того, за клопотанням сторони апелянта справа раніше уже відкладалася. На підставі ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності апелянта та її представників які не з`явилися в судове засідання.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Мігалі І.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Мігалі І.В., перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з приписами ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно договору купівлі-продажу від 29.11.1979 року ОСОБА_4 купив від свого батька ОСОБА_7 житловий будинок АДРЕСА_1 . У договорі зазначено, що він нотаріально посвідчений виконавчим комітетом Середньоводянської сільської ради, зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 179.Особа та дієздатність сторін, а також належність гр. ОСОБА_7 відчужуваного будинку перевірено. Також, у договорі зазначено, що покупець сплатив повністю продавцю 4 тисячі крб. до підписання цього договору.
Рішенням Середньоводянської сільської ради № 5/21 від 14.03.1980 затверджено рішення про відведення земельної ділянки 0,07 га ОСОБА_7 для будівництва житлового будинку в АДРЕСА_5 між сусідами ОСОБА_2 та ОСОБА_13 .
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 12.02.1985.
Згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 12.10.1993 та НОМЕР_3 від 12.09.1996 року, за період перебування у шлюбі у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народилося двоє дітей: син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка – ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В подальшому, згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 15.01.2011 року, ОСОБА_12 зареєструвала шлюб з ОСОБА_14 та взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_15 ».
Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 10.11.2020, видане виконавчим комітетом Солотвинської селищної ради стверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_4 чоловік позивачки – ОСОБА_4 помер.
Також померли батьки ОСОБА_4 – ОСОБА_7 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 23.05.2014 та ОСОБА_9 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 07.04.2023 року.
Позивач у квітні 2024 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Спадщина за померлим ОСОБА_4 була відкрита за заявою позивача, що стверджується витягом про реєстрації у Спадковому реєстрі від 29.04.2024.
Разом з тим, рішенням №72951816 від 03.05.2024 державним реєстратором було відмовлено позивачу у реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Як вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №377565207 від 08.05.2024, житловий будинок за АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.04.2024, видане приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю.
Судом першої інстанції згідно ухвали суду від 23.07.2024 витребувано від приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Крец Марини Юріївни копії всіх документів, на підставі яких була оформлена спадщина ОСОБА_1 .
Відповідно до довідок №№854, 855 від 26.12.2023 року, виданих старостою с. Середнє Водяне, ОСОБА_9 на день сметі проживала в житловому будинку АДРЕСА_6 , на день її смерті ніхто не проживав та не був зареєстрований за вказаною адресою.
Згідно виписки з по-господарської книги № 102 від 14.12.2023, ОСОБА_9 (яка проживає по АДРЕСА_3 являється головою господарства житлового будинку по АДРЕСА_2 в с Середнє Водяне.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав №365439722 від 12.02.2024 державним реєстратором Солотвинської селищної ради Йовдій Ю.Ю. здійснено реєстрацію за померлою ОСОБА_9 права власності на житловий будинок по АДРЕСА_4 .
Згідно свідоцтва про право на спадщину від 03.04.2024 №3859, виданого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю., спадкоємцем майна ОСОБА_9 , а саме житлового будинок за АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 .
На підставі вказаних документів було оформлено право на спадщину за ОСОБА_1 .
З Державного реєстру речових прав №365439722 від 12.02.2024 вбачається, що реєстрація права власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 була здійснена на підставі виписки з по-господарської книги № 128 від 21.12.2023.
Згідно виписки № 128 від 21.12.2023, наданої гр. ОСОБА_9 , яка проживає за адресою АДРЕСА_3 зазначено, що згідно по-господарського обліку власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 (номер об`єкта по-господарського обліку - 15231) являється ОСОБА_9 .
Разом з тим, згідно виписки № 47 від 16.04.2024, наданої гр. ОСОБА_2 , який проживав за адресою АДРЕСА_4 зазначено, що згідно по-господарського обліку власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 ( номер об`єкта по-господарського обліку - 15221) являвся ОСОБА_2 .
Згідно відповіді на запит адвокату Дану І.Й. на №35 від 30.08.2024 року, наданої Середньоводянським старостинським округом, повідомлено, що Договір купівлі-продажу від 29 листопада 1979 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 житлового будинку АДРЕСА_1 посвідчений виконавчим комітетом Середньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області за № 179 (копія додається). Згідно по господарської книги № 6 на 1977р., 1978р., 1979р., особовий рахунок № НОМЕР_8 ( по земельній шнурованій книзі № 185) по АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_7 , VI- 1933 р.н., ОСОБА_18 , ІІ 1933 р.н., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , земельна ділянка - 0,26 га., рік забудови 1969 року. По господарській книзі № 6 С. Водянської сільської ради народних депутатів на 1980р., 1981р., 1982p. особовий рахунок № НОМЕР_9 по АДРЕСА_4 зареєстрований ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , земельна ділянка 0,07 га., особовий рахунок № НОМЕР_10 по АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , земельна ділянка 0,26 га., в по господарській книзі № 6 на 1974р., 1975р., 1976р. особовий рахунок № НОМЕР_11 зареєстровані ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_11 , по АДРЕСА_7 , земельна ділянка 0,26 га. Згідно по господарської книги № 34 на 2011-2015 роки № об`єкта по господарського обліку 1522 1 по АДРЕСА_8 ( ст.162) виправлений на № 216 зареєстровані ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зем. ділянка 0,07 га., за № об`єкта 1523 1 зареєстровані ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , помер ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_16 (по паспорту приписана по АДРЕСА_4 ) по АДРЕСА_9 ( ст.216) виправлений на № 162, зем. ділянка 0,25га., номер об`єкта 1507 1 зареєстровані ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , помер ІНФОРМАЦІЯ_18 по АДРЕСА_4 (ст. 144), № об`єкта 1511 1 зареєстровані ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_20 по АДРЕСА_10 ( ст. 216). Інша відповідна документація на житловий будинок по АДРЕСА_11 починаючи з 1980 року відсутня. До вказаного запиту долучено копії вищезазначених по господарських книг.
Також до матеріалів справи адвокатом Мігалі І.В. долучено страхові свідоцтва на ОСОБА_4 за 1980, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988, 1992 роках; - страхові свідоцтва на ОСОБА_7 за 1971, 1973, 1974, 1977, 1978, 1984, 1987 роках.
Згідно відповіді від 28.04.2025 №12, наданої адвокату Дану І.Й., наданої старостою Середньоводянського старостинського округу, повідомлено, що дані щодо наявності в архіві Середньоводянського старостинського округу оригіналу другого примірника Договору купівлі-продажу від 29 листопада 1979 року та рішення №5/21 від 14.03.1980 відсутні.
Відповідно до відповіді на запити від 29.04.2025 №56/01-25, 05.05.2025 №05-13/867, від 096.05.2025 №252/01-21, наданих архівним відділом Рахівської районної державної адміністрації, виконавим комітетом Солотвинської селищної ради, Закарпатським обласним державним нотаріальним архівом, примірник Договір купівлі-продажу від 29 листопада 1979 року в даних установах відсутній.
Разом з тим, згідно вищезазначеної відповіді на запит адвокату Дану І.Й. на №35 від 30.08.2024 року, наданої Середньоводянським старостинським округом, до вказаної відповіді надано копію Договору купівлі-продажу від 29 листопада 1979 року, посвідчений виконавчим комітетом Середньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області за № 179.
Згідно зі статтями 15,16 ЦКУкраїни, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Відповідно до положень статті 1216 ЦК України , спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).
У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7 судам роз`яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.
У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 1316/2227/11, від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц, від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав.
Отже, як зазначено у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі N383/258/21 (провадження N 61-18173св21), «порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними».
Процедура скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі – Державний реєстр прав) здійснюється із дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі – Закон), Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, а також Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 (зі змінами).
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостоїстатті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
У постановах Верховного Суду від 03.08.2022 року у справі №645/3067/19, від 17.08.2022 року №450/441/19, від 22.08.2022 року у справі №597/977/21 викладено правовий висновок про те, що визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав є належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи.
Виходячи із вимог Закону, то однією із умов скасування державної реєстрації права власності, обтяження та іншого речового права (далі – державна реєстрація прав) є рішення суду, яке набрало законної сили. Законом передбачено, що запис про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень держаними реєстраторами вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; скасування записів про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Судом першої інстанції, з урахуванням наявних в матеріалах справи вищевказаних та досліджених доказів у їх сукупності і взаємозв`язку, правильно встановлено, що в АДРЕСА_12 є два житлові будинки за АДРЕСА_2 та АДРЕСА_13 . Житловий будинок за № 162 належав покійному – ОСОБА_2 (чоловік позивачки) згідно договору купівлі-продажу від 29.11.1979 року. В свою чергу житловий будинок за АДРЕСА_13 належав ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , що підтверджується рішенням про виділення земельної ділянки ОСОБА_7 для будівництва житлового будинку від 14.03.1980 року.
Таким чином, спірний житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності належав ОСОБА_2 , чоловіку позивачки. Водночас, вказаний будинок не належав на праві власності ОСОБА_9 .
Згідно страхових свідоцтв за 1980-1987 роки, саме покійний ОСОБА_2 сплачував щорічно страхові внески.
За наведених обставини суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що нотаріус, при видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю за законом ОСОБА_1 порушила право на спадщину спадкоємця позивача ОСОБА_2 , у зв`язку з чим відповідне свідоцтво про право на спадщину слід визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності, та обґрунтовано задовольнив заявлені вимоги.
Щодо вирішення зустрічного позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.
Матеріалами справи встановлено, що оскаржуваний договір купівлі- продажу було укладено 29.11.1979 року.
Судом апеляційної інстанції в судовому засіданні оглянуто оригінал даного договору, належним чином засвідчена копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.23т.1).
З урахуванням часу укладення вказаного договору, до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК Української РСР, норми якого були чинними на момент укладення договору купівлі-продажу.
Відповідно до положень ст.41 ЦК Української РСР, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.
Угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). (ч.1 ст.42 ЦК УРСР).
Статтею 47 Цивільного кодексу Української РСР (далі – Кодекс) зазначено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.
Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно.(ст 225 ЦК УРСР).
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Згідно ст. 3 Закону Української радянської соціалістичної республіки «Про державний нотаріат» у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, передбачені Законом СРСР «Про державний нотаріат» та цим Законом, вчиняють виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого Комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення нотаріальних дій.
Ч. 2 статті 14 вищезазначеного Закону зазначено, що у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема посвідчують інші угоди (договори, довіреності та ін.), крім договорів про надання у безстрокове користування земельних ділянок для спорудження індивідуальних жилих будинків і угод, які стосуються майна, що знаходиться за кордоном, або прав, які мають бути здійснені за кордоном.
У відповідності до статті 34 вказаного Закону державні нотаріуси, службові особи виконавчих комітетів міських, селищних, сільських Рад народних депутатів, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, для яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму. Державні нотаріуси та інші службові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваних ними угод вимогам закону та дійсним намірам сторін.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що вищевказаний договір купівлі-продажу від 29.11.1979 року укладений відповідно до законодавства, яке діяло на той час, посвідчений секретарем виконавчого комітету, який мав право посвідчувати договора, зареєстрований у книзі для запису нотаріальних дій за № 179. 
Доводи сторони відповідача, що договір не зареєстрований у передбаченому законом порядку є безпідставними і надуманими.
В самому договорі зазначено, що цей договір зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій за №179 у виконавчому комітеті Середньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області.
Судом першої інстанції також обґрунтовано не взято до уваги посилання сторони відповідача про те, що договір купівлі-продажу жилого будинку укладався без письмової згоди ОСОБА_9 як дружини.
Згідно п. 53 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом № 45/5 від 31.10.1975, договір про відчуження жилого будинку (частини будинку), квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників може бути посвідчений без згоди другого з подружжя, якщо з правовстановлюючого документа, свідоцтва про шлюб або інших документів видно, що зазначене майно є не спільною, а особистою власністю одного з подружжя (набуте до реєстрації шлюбу, одержане під час перебування в шлюбі через спадщину або дарування, зроблено поділ майна, набутого під час знаходження в зареєстрованому шлюбі). Про перевірку цієї обставини державний нотаріус робить відмітку на примірнику договору, що залишається в державній нотаріальній конторі, з посиланням на реквізити відповідного документа, якщо останній не приєднується до договору.
Відповідачем не подано суду жодних доказів про те, що будинок за АДРЕСА_1 був спільною, а не особистою власністю одного з подружжя. У договорі купівлі- продажу вказано будинок за АДРЕСА_1 належить прдавцю ОСОБА_7 на підставі запису в по господарській книзі Середньоводянської сільської ради народних депутатів №6.
За вказаних обставин, суд першої інтенції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі – продажу від 29.11.1979, та обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову. 
Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задовольнив первісний позов та відмовив у зустрічному позові.
Доводи апеляційної скарги встановлених судом першої інстанції обставин не спростовують, не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 29 травня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: