УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/1315/26 Головуючий у 1-й інст. Мокрецький В.І. 
Категорія 68 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,  
суддів:    Григорусь Н.Й., Панкеєвої В.А., 
з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д..  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі справу №278/1315/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Лук`янець Людмили Олександрівни,
на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 18 березня 2026 року, постановлену під головуванням судді Мокрецького В.І. у м.Житомирі, повний текст ухвали складено 18 березня 2026 року,

в с т а н о в и в :
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 566 761,72 грн.
Разом із позовною заявою подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження належного відповідачу майна.
Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 18 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на належні ОСОБА_2 : земельну ділянку з кадастровим номером 1822083000:06:000:2407 загальною площею 0,0585 га (реєстраційний №2747033218220); автомобіль марки ВАЗ, модель 21011, рік випуску 1979, дата останньої реєстрації 16 вересня 2010 року, об`єм двигуна 1300 см?; автомобіль марки ВАЗ, модель 21011, рік випуску 1979, дата останньої реєстрації 11 січня 2003 року, об`єм двигуна 1294 см?.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_2 – адвокат Лук`янець Л.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заявлений позивачем розмір пені за прострочення сплати аліментів у сумі 566 761,72 грн майже у чотири рази перевищує розмір заборгованості зі сплати аліментів у сумі 154 406,32 грн, що, на думку представника, не відповідає положенням ч.1 ст.196 СК України. Також звертає увагу на те, що вартість об`єктів рухомого та нерухомого майна, на які накладено арешт, істотно перевищує ціну позову, а тому застосовані заходи забезпечення позову є неспівмірними із заявленими позовними вимогами. Крім того, зазначає, що позивачем не надано доказів вартості арештованого майна та доказів належності цього майна ОСОБА_2 . Також представник посилається на те, що постановою державного виконавця від 08 грудня 2025 року арешт на вказане майно вже було накладено в межах виконавчого провадження. Окрім цього, вказує, що заборгованість зі сплати аліментів виникла після здійснення органом ДВС донарахувань у 2026 році, після чого відповідачем двома платежами по 50 000 грн частково погашено заборгованість, що підтверджується квитанціями від 20.02.2026 та 25.03.2026. На думку представника, суд першої інстанції зазначені обставини належним чином не врахував. Вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а сам по собі факт наявності заборгованості не є достатньою підставою для накладення арешту на майно, яке не є предметом спору.
Представник  ОСОБА_3 – адвокат Федін А.А. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити її без задоволення, а ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 18 березня 2026 року – без змін. У відзиві просив апеляційну скаргу розглядати без його участі та участі ОСОБА_3 .
Представник відповідача - адвокат Лук`янець Л.О. подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та участі  ОСОБА_2 , апеляційну скаргу підтримує.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 31.01.2014 у справі №278/5849/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/8 частини усіх видів його доходу щомісячно до досягнення дітьми повноліття.
На підставі виконавчого листа, виданого на виконання вказаного вище рішення, відкрито виконавче провадження №42420383 щодо примусового виконання судового рішення.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 обов`язку щодо сплати аліментів станом на 02.03.2026 виникла заборгованість у сумі 154 406,32 грн.
Скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.196 СК України, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 566 761,72 грн.
Також встановлено, що постановою державного виконавця від 08 грудня 2025 року ВП №42420383 накладено арешт на нерухоме майно - земельну ділянку (реєстраційний/кадастровий номер 1822083000:06:000:2407) та три автомобілі: марки ВАЗ, модель 21011; марки ВАЗ, модель 21011; марки HONDA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належні ОСОБА_2 .
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги мають майновий характер і в разі задоволення позовних вимог виконання потенційного позитивного рішення на користь позивача у майбутньому може потребувати звернення стягнення на належне відповідачу на праві власності майно.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до статей 149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
За своєю правовою природою забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, спрямованих на запобігання виникненню перешкод для реального виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, якщо без їх застосування права, свободи та законні інтереси заявника будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має встановити наявність спору, ризику незабезпечення ефективного захисту та співмірність обраного заходу із вимогами (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом позову є стягнення грошових коштів (пені) за невиконання зобов`язань по сплаті аліментів у розмірі 566 761,72 грн. 
Тому, з урахуванням характеру спірних правовідносин, предмета заявлених позовних вимог та їх майнового характеру, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову з метою запобігання можливому утрудненню виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Слід зазначити, що застосований захід забезпечення позову не є непропорційним обмеженням прав відповідача, оскільки заходи забезпечення мають виключно тимчасовий характер щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача і після вирішення спору по суті будуть скасовані у випадку ухвалення рішення не на користь позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав відповідача на період розгляду спору обмежує можливість відчуження нерухомого та рухомого майна, має запобіжний характер, є співмірним позовним вимогам, достатнім і спрямоване на забезпечення можливості виконання рішення суду, недопущення порушення прав осіб, інтересів яких стосується спір, а також прав третіх осіб.
Посилання апелянта на те, що на майно ОСОБА_2 , на яке накладено арешт оскаржуваною ухвалою, вже накладено арешт у межах виконавчого провадження, не свідчить про відсутність підстав для забезпечення позову у даній справі, оскільки арешт у виконавчому провадженні спрямований на забезпечення виконання рішення про стягнення аліментів, тоді як у цій справі заявлено окрему вимогу про стягнення пені за прострочення їх сплати.
Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності заходів забезпечення позову не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки доказів очевидної невідповідності вартості арештованого майна ціні позову матеріали справи не містять.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Обраний захід забезпечення у вигляді арешту не позбавляє ОСОБА_2 права володіння та користування своїм майном, а лише обмежує право розпорядження ним, що є адекватним та пропорційним втручанням у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Часткове погашення відповідачем заборгованості зі сплати аліментів після звернення позивачки до суду із заявою про забезпечення позову не свідчить про відсутність ризиків утруднення виконання можливого рішення суду у майбутньому.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, обраний позивачкою, оскільки такий захід забезпечення відповідає предмету спору та може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність постановленої ухвали.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення — без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Лук`янець Людмили Олександрівни залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 18 березня 2026 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді