Справа № 161/22189/25 
Провадження № 3/161/305/26 

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в особі судді Плахтій І.Б., з участю захисника – Ванжули Я.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
В С Т А Н О В И В:
До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №494457 від 26 жовтня 2025 року вбачається, що 26 жовтня 2025 року о 09:03 год у м. Луцьку по вул. Боженка, 33 ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота; поведінка, що не відповідає обстановці; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; порушення координації рухів). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився. Такі дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані, як порушення вимог п. 2.5 ПДР, адміністративна відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Судова повістка про судове засідання, що була направлена ОСОБА_1 на зазначену у протоколі адресу місця проживання, повернулась на адресу суду без вручення.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Ванжула Я.В. у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 не визнає факту керування транспортним засобом. Так, на відеозаписах не зафіксовано факту керування його підзахисним будь-яким транспортним засобом, а також факту зупинки транспортного засобу працівниками поліції. Спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 на відео починається вже з того моменту, коли автомобіль стоїть припаркований на парковці, а сам ОСОБА_1 перебуває не за кермом, а на пасажирському сидінні транспортного засобу. Сам факт перебування особи в салоні автомобіля, який стоїть припаркований, не є керуванням транспортним засобом у розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тим більше не може вважатися керуванням перебування особи на пасажирському сидінні. відеозапис не фіксує законної зупинки транспортного засобу. У матеріалах справи відсутній безперервний відеозапис, який би показував рух автомобіля, подання працівниками поліції вимоги про зупинку, момент зупинки. Натомість відео починається вже після того, як автомобіль стоїть на парковці. Таким чином, відеозапис не підтверджує ані події керування, ані події зупинки транспортного засобу. Крім того, зазначив, що відеоматеріали не були належним чином долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, відсутня їх конкретна ідентифікація. Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, яким чином були отримані працівниками поліції відео з камери спостереження магазину, хто їх надав, коли саме вони були вилучені або скопійовані, чи складався протокол отримання таких відеозаписів. Більше того, з цих відео не вбачається факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 . Крім того, вказує, що було порушено права ОСОБА_1 на захист. Права та обов`язки були роз`яснені йому неналежним чином, формально та вже після складання протоколу. Крім того, ОСОБА_1 не було роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння. Матеріали оформлені працівниками поліції хаотично. Також, вказує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та просив викликати Військову службу правопорядку, проте працівники поліції проігнорували це повідомлення, чим порушено вимоги ст. 266-1 КУпАП. Просив провадження у справі стосовно його підзахисного закрити.
Заслухавши пояснення захисника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП повністю доведена дослідженими судом матеріалами справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №494457 від 26 жовтня 2025 року; копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 604831 від 26 жовтня 2025 року; протоколом про адміністративне затримання серії АА №046107 від 26 жовтня 2025 року; довідкою УПП у Волинській області від 27 жовтня 2025 року; актом огляду на стан алкогольного сп?яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26 жовтня 2025 року; рапортом від 26 жовтня 2025 року; письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 26 жовтня 2025 року; постановою про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №6019300 від 26 жовтня 2025 року; відеозаписом.
Об?єктивних підстав ставити під сумнів досліджені судом докази, які надані органом, що склав протокол про адміністративне правопорушення, у суду не має.
Суд критично оцінює доводи сторони захисту щодо недоведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Так, із матеріалів справи вбачається, що під час складання адміністративних матеріалів ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом. Водночас будь-яких пояснень про те, що транспортним засобом керувала інша особа, ним не надавалось.
Крім того, з наданого відеозапису та інших матеріалів справи не вбачається присутності будь-яких інших осіб, які могли б бути водієм зазначеного транспортного засобу. Дані про перебування біля автомобіля чи в ньому інших осіб матеріали справи не містять.
Суд також враховує, що під час судового розгляду захисником не було зазначено, хто саме, на його думку, керував транспортним засобом у момент виявлення адміністративного правопорушення, а також не заявлялося клопотань про виклик такої особи для допиту як свідка чи надання відповідних пояснень суду.
Крім того, у матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_2 , яка працює продавцем магазину, поблизу якого перебував зазначений транспортний засіб. Зі змісту її пояснень вбачається, що саме вона викликала працівників поліції, оскільки водій транспортного засобу, перебуваючи, на її думку, у стані алкогольного сп?яніння, неодноразово приїжджав до вказаного закладу. Відомостей про те, що транспортним засобом керувала інша особа або що в автомобілі перебувало декілька осіб, її пояснення не містять.
Наведені обставини узгоджуються з іншими доказами у справі та спростовують доводи сторони захисту про недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
За таких обставин суд розцінює доводи сторони захисту про відсутність доказів керування транспортним засобом як спосіб захисту від адміністративної відповідальності та вважає їх такими, що не спростовують сукупність досліджених у справі доказів.
Крім того, доводи захисника про те, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, при виявленні в нього ознак алкогольного під час зупинки транспортного засобу працівниками поліції, мав проводиться відповідно до положень ст. 266-1 КУпАП є необґрунтованими і такими, що ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті законодавства.
Відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Даною нормою законодавства визначено чіткий перелік обставин, за яких огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного сп`яніння проводиться особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, зокрема якщо є підстави вважати, що військовослужбовці у стані алкогольного сп`яніння: перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.
Керування військовослужбовцем транспортним засобом на дорогах загального користування з ознаками алкогольного сп`яніння до таких підстав не належить.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 494457 від 26 жовтня 2025 року вбачається, що  ОСОБА_1 керував транспортним засобом тобто поза межами території будь-якої військової частини.  ОСОБА_1 не керував транспортним засобом Збройних Сил України, натомість в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що транспортний засіб Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 . Також, стороною захисту не надано відповідних документів про те, що на керування транспортним засобом ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби. 
Отже, доводи сторони захисту про необхідність обов`язкової участі ВСП є безпідставними.
Судом також встановлено, що поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки. Процедура огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп?яніння була проведена з дотриманням положень КУпАП, а також вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров?я №1452/735 від 09 листопада 2015 року.
Всі інші доводи сторони захисту мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення та не спростовують встановлених обставин, а також того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Таким чином, ОСОБА_1 , відмовившись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, порушив вимогу п. 2.5 ПДР України, а відтак вчинив правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Враховуючи характер вчиненого правопорушення та ступінь вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Такий вид адміністративного стягнення, на думку суду, є необхідним, і достатнім для запобігання повторним правопорушенням.
Відповідно до ч. 1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п?ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п?ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Згідно з ч. 2 ст.308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів в порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 21 квітня 2026 року, а тому на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» є звільненим від сплати судового збору.
Керуючись ч. 1 ст.130, 283-285, 294 КУпАП, ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд, -
П О С Т А Н О В И В :

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.
Стягнення штрафу здійснити за реквізитами: рахунок отримувача: UA588999980313050149000003001; назва отримувача коштів: ГУК у Волинській області/Волинська область/21081300; код отримувача (код ЄДРПОУ) 38009371; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банка отримувача (МФО) 899998).
Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області  І.Б. Плахтій