Справа № 752/23392/25 
Провадження № 2/752/5350/26 
РІШЕННЯ
Іменем України

20 травня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Слободянюк А.В.,

за участю секретаря -Пулинець Л.Ю., 

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в : 

У вересні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити опіку над дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу)  ОСОБА_2 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення повноліття. 
Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_4 , який є сином позивачки, та у ОСОБА_2 народилась дитина - ОСОБА_5 . Син позивачки - батько дитини ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідачка  ОСОБА_2 довгий час не виконує своїх батьківських обов`язків відносно дитини. 13 червня 2025 року позивачці зателефонувала онука і повідомила, що мати кричить, розмовляє сама із собою, не випускає онуку з дому, дитина пропустила школу цілий рік. Онука також повідомила, що боїться, що мати її вб`є, просить допомогти втекти від матері. 
13 червня 2025 року дитина під час перебування у магазині, втекла від матері та прибігла до позивачки (дитина знала дорогу, бо раніше бувала у сім`ї позивачки, гостювала). У зв`язку з тим, що дитина втекла від матері позивачка звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно до наказу № 98-О від 15 серпня 2025 року дитина була влаштована у сім`ю позивачки до 13 лютого 2026 року або до вирішення питання про форму влаштування дитини.
Позивачка зазначає, що дитина повністю перебуває на її утриманні. Працівники служби у справах дітей неодноразово приходили за адресою відповідачки, проте двері вона не підчиняла. У зв`язку із викладеним, просить позов задовольнити. 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 45,46,).
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання; витребувано від Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації письмовий висновок щодо розв`язання спору (а.с. 56-58).
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року витребувано від Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації письмовий висновок щодо розв`язання спору (а.с.56-58).
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 квітня 2026 року підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті, викликано у судові засідання свідка та дитину (а.с. 142-144). 
У судове засідання відповідачка не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась у спосіб, передбачений ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила.
Зокрема, відповідачці на адресу її реєстрації (а.с.44) направлялась копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви разом з копіями доданих документів та судові повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, однак на адресу суду повернулись конверти з відміткою «Повернення. Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.69,70,91,162). 
Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Крім того, про судове засідання, призначене на 20 травня 2026 року, відповідач повідомлялась особисто, що вбачається з розписки від 07 квітня 2026 року.
Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд її справи судом, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористалась.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
У судовому засіданні позивачка підтримала позовну заяву. Додатково пояснювала, що 13 червня 2025 року їй в ночі зателефонувала дитина - просила допомоги, казала, що боїться, що мати її не випускає з дому. Також дитина повідомила, що їй не можна ні з ким спілкуватись, мати її періодично звинувачує у чомусь - то що дитина щось вкрала, то щось з`їла. Позивач наступного дня пішла до поліції з заявою, щоб поліція перевірила безпеку дитини. Проте, дівчинка, якій на той момент було 10 років, на наступний день втекла від матері та прибігла до бабусі з дідусем додому. Позивач зателефонувала відразу відповідачці, сказала що дитина побуде у неї 3-4 дні, відповідачка була проти, проте за дитиною не приходила. Відповідачка після цього до позивача не з`являлась та не зв`язувалась, лише у березні та квітні 2026 року прийшла у двір позивача, сказала, що хоче побачити дитину. Проте дівчинка категорично відмовилась вийти до матері, після чого відповідачка викликала поліцію. Працівники поліції після спілкування з дитиною, яка повідомила, що боїться матір та не хоче з нею спілкуватись, поїхала. За весь час, поки дитина живе з позивачем, дитина перебуває на повному утриманні позивача, відповідач не приходила та не пропонувала допомогти фінансово дитині.
Також пояснювала, що батько дитини, є сином позивача, загинув у 2019 році, коли дитині було 4 роки. Невістка з березня по кінець червня 2019 року переїхала жити з дитиною до будинку позивача. Відповідач не працювала, здавала в оренду квартиру, що відійшла їй у спадщину після смерті чоловіка. Потім переїхала до квартири, що належить чоловіку позивача, а свою квартиру продовжувала здавати, від оренди з якої жила разом з дитиною. Відповідач бачилась я з дитиною 2-3 рази на місяць, іноді забирала дитину до себе на вихідні, але згодом (приблизно у 2021 році) невістка заборонила спілкуватись з дитиною, заблокувала мобільний номер позивача. Позивач періодично підходила до будинку, де жила відповідач з донькою, проте їх не бачила. Від сусідів були скарги на сварки з боку відповідачки. Крім того, влітку 2024 року до позивача прийшов знайомий сина позивача та повідомив, що на дачі с. Ходорів, де перебувала деякий час відповідач з дитиною, поступали скарги від жителів на те, що відповідач погано себе поводить з дитиною, не доглядає її, перебуває часто у стані алкогольного сп`яніння, може сідати за кермо автомобіля у такому стані.
Також повідомила, що дитина не була атестована у школі за останній навчальний рік, оскільки відповідачка спочатку перевела дитину на дистанційну форму навчання, а потім взагалі перестала контактувати зі школою. У поліклініці також не підписано декларацію з лікарем на дитину, хоча дитина дуже часто хворіє. Позивач була вимушена робити повторно свідоцтво про народження дитини. Після звернення до соціальних служб були складені акт щодо умов проживання як позивача, так і відповідача. Також в соціальній службі позивачу дали документ щодо можливості проживання дитини у сім`ї позивача.
У судовому засіданні, в якості свідка був допитаний ОСОБА_6 , який повідомив, що є чоловіком позивача та, відповідно, дідусем дівчинки.
Надав свідчення, якими показав, що біля року назад серед ночі зателефонувала онука просила про допомогу. Того ж дня онука втекла від матері та прийшла до дому позивача та свідка. Подружжя звернулось до соціальної служби з цього приводу.
Повідомив, що мати дитини не зовсім контролювала свою поведінку після народження дитини, ніби вона зловживає чимось. Сусіди скаржились на неї, що вона скандалила. Син свідка за життя скаржився, що невістка забороняла йому спілкуватись з дитиною, могла випивати. ОСОБА_7 так, що дитина практично рік пропустила шкільних занять, через що ще раз пішла у п`ятий клас. Дитина багато хворіє. Сім`я свідка дуже любить ОСОБА_8 . Забезпечує дитину тільки свідок з дружиною, також допомагають родичі, є соціальні виплати. У сім`ї дівчинка набрала вагу, дуже підросла.
Також повідомив, що онуку свідок з дружиною рідко бачили, час від часу відповідачка приходила до них з онукою, було видно, що відповідачка поступово деградує. Коли син загинув, вона прийшла жити у сім`ю свідка приблизно десь на пів року. Потім вона пішла жити у квартиру свідка, бо стосунки погіршились. Свою ж квартиру відповідач здавала в оренду. Позивач подарувала для онуки гроші (приблизно 10 000,00 грн), відповідач взяла їх, та потім перестала давати дитину. Після цього онука більше не дзвонила сім`ї свідка. Коли ж онука прийшла у червні 2025 року, свідок з дружиною намагались додзвонитись з телефона онуки відповідачці, але не могли, номер був як заблокований. Відповідачка пропала приблизно до березня 2026 року, коли прийшла, то хотіла поговорити з онукою, проте дитина відмовлялась. Відповідач викликала поліцію, поліція послухала дитину та відмовила матері, бо дитина дуже боялась. Щоб дитину не травматизувати, свідок з дружиною намагаються менше питати дитину про життя з матір`ю. Нещодавно приїжджав товариш свідка із с. Ходорів та повідомив, що відповідачка була з дитиною на дачі, де вчиняла скандали та сварки з сусідами. Також нещодавно дзвонили сусіди з квартири свідка та повідомили, що відповідачка пошкодила камери спостереження, скандалила з сусідкою.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серій НОМЕР_1 , актовий запис № 3514 Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Києві), батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_2 (а.с.17).
Батько дитини ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис № 4973 Відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с.18). 
Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , запис № 2623 від 27 листопада 1984 року відділу ЗАГС Залізничного району м.Києва, батьками померлого ОСОБА_4 вказані: батько - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_1 (а.с.19). 
Отже, матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є бабусею дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як повідомляє позивач, 13 червня 2025 року їй у ночі подзвонила дитина, яка була дуже налякана, просила допомоги, повідомляла, що боїться матері. На наступний день дитина самостійно прийшла додому позивача, відмовляючись повертатись до матері.
За матеріалами справи, позивачка 12 серпня 2025 року зверталась із заявою до начальника Солом`янського управління Головного управління Національної поліції в м. Києві з приводу встановлення місця перебування відповідачки ОСОБА_2 , донька якої втекла від матері до позивача (а.с.20).
Також 13 серпня 2025 року позивачка зверталась із заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації з приводу влаштування дитини у сім`ю позивача з метою захисту інтересів дитини (а.с. 21, 22).
Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 15 серпня 2025 року № 98-О, малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово влаштовано в сім`ю ОСОБА_1 , яка мешкає в АДРЕСА_1 , до 16 лютого 2026 року або до вирішення питання про форму влаштування дитини. У наказі вказано, що підставою влаштування дитини є смерть її батька, а також невиконання матір`ю ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно дитини (а.с.25).
Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 21 серпня 2025 оку № 87-С взято на облік ОСОБА_5 , як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах (а.с.125).
Як вбачається з листа Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 30 липня 2025 року № 293739-2025, на звернення працівника Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації щодо домашнього насильства над малолітньою дитиною з боку її матері ОСОБА_2 , працівниками поліції відвідувалась адреса проживання останньої, проте потрапити у приміщення не вдалось, двері ніхто не відчинив. Ситуацію взято на контроль (а.с.117).
Також листом від 20 серпня 2025 року 3 323285-2025 Солом`янське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві повідомило начальника Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації з приводу ймовірного вчинення психологічного та фізичного насильства над малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що було опитано малолітню дитину ОСОБА_3 . У ході опитування дитина повідомила, що після смерті батька у 2019 році поведінка матері дуже сильно змінилась - мати стала періодично вживати алкоголь та поводила себе неадекватно. Забороняла доньці ходити до школи, виходити гуляти на вулицю без неї, зустрічатись та спілкуватись з друзями, з бабусею та дідусем. Останнім часом ОСОБА_2 після вживання алкоголю закривалась у себе в кімнаті та кричала сама до себе цілу ніч. Малолітня дитина не витримала такої поведінки матері та 13 червня 2025 року пішла до своєї бабусі ОСОБА_9 , де і тепер живе, повертатись додому і жити з матір`ю не хоче. За місцем проживання ОСОБА_2 двері працівникам поліції ніхто не відчинив. Консьєрж повідомила, що ОСОБА_2 зловживає алкоголем (а.с. 123).
Фахівцями Солом`янського районного в місті Києві Центру соціальної служби проводились зустрічі з позивачем ОСОБА_1 і дитиною ОСОБА_10 , де було запропоновано безкоштовну психологічну допомогу. ОСОБА_1 виявила бажання скористатися пропозицію працівників центру щодо надання психологічних послуг дитині (лист від 14 серпня 2025 року № 108/39-856 (а.с. 121,122). 
Спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації здійснювалось спроби обстежити умови проживання за адресою матері дитини - ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 . Складено акти від 01 липня 2025 року, від 09 липня 2025 року та від 21 серпня 2025 року про неможливість з`ясувати умови проживання, оскільки двері ніхто не відчиняв (а.с. 115,116,124 ). 
З листа Солом`янського районного в місті Києві Центру соціальної служби від 16 грудня 2025 року № 108/39-1353 вбачається, що ОСОБА_2 на контакт із соціальної службою не виходить; за місцем її проживання фахівцями залишались повідомлення. Вказано, що фахівці, поспілкувавшись із консьєржем, встановили, що на ОСОБА_2 було декілька викликів з поліції через її агресивну поведінку (а.с.112).
Відповідно до листа старости Грушівського старостинського округу Ржищівської міської територіальної громади від 09 вересня 2025 року № 14/04-02-02-75, ОСОБА_2 проживала певний час (до вересня 2024 року) у своєму будинку на території громади разом із малолітньою дитиною ОСОБА_10 . За час проживання ОСОБА_2 зарекомендувала себе з негативної сторони. Зі слів односельців, вона не займалась вихованням доньки, зловживала алкогольними напоями, здійснювала керування транспортним засобом у нетверезому стані, мала неадекватну поведінку у громадських місцях. Дитина навчальний заклад не відвідувала (а.с. 126).
Згідно з повідомленням КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Солом`янського району м. Києва від 23 липня 2025 року № 108/44-856, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має діючої декларації, до лікаря-педіатра не зверталась за медичної допомогою (а.с.119).
За повідомленням спеціалізованої школи № 115 ім. І.Огієнка м. Києва від 23 липня 2025 року № 05-03/95, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у закладі з 2020 року. З 2022 року за заявою матері здобуває освіту за індивідуальною (сімейною) формою освіти. У 2024-2025 роках не була атестована, так як не з`явилась на семестрове оцінювання відповідно до графіка. Класний керівник неодноразово звертався до матері щодо проходження дитиною семестрового оцінювання, на що отримувала відповідь від матері про відсутні світла або інтернету. Мати у спілкуванні з адміністрацією та вчителями поводить себе агресивно, не йде на контакт, була категорично проти внесення даних ОСОБА_10 до електронної бази. Також вказується, що мати приховує місце знаходження ОСОБА_10 (а.с.118).
У судовому засіданні позивачка повідомляла, що після того, як онука прийшла жити до бабусі, дитина знову стала відвідувати школу. Через те, що відповідач не забезпечила можливість дитині продовжувати навчання, дівчинка вимушено пішла до повторно до 5 класу.
Так, спеціалізованою школою № 115 ім. І.Огієнка м. Києва від 30 грудня 2025 надано психолого-педагогічну характеристику учениці 5-В класу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У характеристиці зазначається, що дівчинка старанна, працелюбна, цікавиться навчанням, на уроках уважна. Школу відвідує регулярно, на зауваження реагує адекватно. Вихованням дитини займається бабуся, яка приділяє велику увагу загальному розвитку онуки (а.с.114). 
За матеріалами справи, спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації за заявою позивачки ОСОБА_1 проводились обстеження умов проживання останньої в буд. АДРЕСА_1 . За результатами обстеження житлових умов складені Акти від 08 серпня 2025 року та від 12 лютого 2026 року, відповідно до яких дитині створено належні умови для проживання та розвитку (а.с.113,120).
Під час судового розгляду, відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини, на виконання права дитини бути заслуханою з питань, що її торкаються, реалізуючи приписи ст. 171 СК, судом була заслухана думка дитини.
У судовому засіданні ОСОБА_5 пояснила, що після смерті батька, мати поступово стала змінюватись. Перестала дозволяти спілкуватись з бабусею і дідусем, згодом взагалі забрала телефон. Мама хотіла, щоб дівчинка вчилась вдома. Друзі у дитини були, проте мама також забороняла з ними спілкуватись. Мама стала випивати, могла фізично карати дитину. Їжу та речі дівчинці купувала. Проте, у червні 2025 року дівчинка не витримала, вночі додзвонилась до бабусі та попросилась до неї, а на наступний день, коли вийшла з мамою до магазину, то втекла від неї та прибігла до бабусі, оскільки ще пам`ятала де та живе. У бабусі дитині добре, вона навчається у п`ятому класі, наразі у неї є багато друзів. Сумує за собакою, яка залишилась у матері, проте у бабусі є кіт.
Також повідомила, що після того, як дитина почала жити у бабусі, мати дзвонила та вимагала повернутись, проте дитина категорично проти. Коли навесні 2026 роки мати двічі приїжджала додому до бабусі, дівчинка не захотіла виходити до мами, оскільки боїться її та хоче жити з бабусею та дідусем. 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я та безпеку, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життя дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21).
Відповідно до частини 2 пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до висновку від 06 квітня 2026 року № 108-3810 , керуючись ст.ст. 19, 164, 171 Сімейного Кодексу (далі - СК) України, виходячи з матеріалів справи, враховуючи думку дитини та рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районной в місті Києві державній адміністрації, Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.130-133). 
Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 зазначив, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
Встановлені фактичні обставини справи та оцінені докази у світлі викладених норм права, їх роз`яснень свідчать, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками матері, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, зокрема не забезпечує її належною матеріальною допомогою, не цікавляться навчанням дитини, не створює жодних умов для отримання дитиною доступу до культурних та інших духовних цінностей.
Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.
Отже, позивачем доведено ті обставини, що відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не сприяє у забезпеченні необхідного медичного догляду. 
Також, за з`ясованими судом обставинами, відповідачка ОСОБА_2 не тільки фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, а й свідомо позбавила дитину базових прав на освіту, медичне обслуговування. 
Внаслідок безвідповідального ставлення матері до обов`язків по відношенню до дитини, дитина також була ізольована від спілкування з однолітками, більш того - взагалі обмежена перебуванням у домі з матір`ю, яка періодично перебувала у неконтрольованих станах, що призвело до складних психологічних наслідків для дитини.
Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, з урахуванням винної поведінки матері, можна розцінювати як свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. 
Відповідачкою не надано жодного доказу щонайменшої батьківської турботи.
Отже, вище наведені встановлені обставини в своїй сукупності вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, відсутність будь-яких виняткових обставин чи обставин щодо покращення ситуації.
Тому суд приходить висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_11 щодо малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (ст. 58 ЦК України).
Відповідно до ч. 3. ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Опіка і піклування є особливою формою державної турботи про малолітніх (до 14 років) та неповнолітніх дітей (з 14 до 18 років), що встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування (ст. 243 СК України).
На підтвердження обставин можливості приживання дитини з бабусею, позивачкою надано договір купівлі-продажу від 06 квітня 1989 року, відповідно до якого остання є власником 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 35-37).
Також. як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 створила належні умови для проживання та розвитку малолітньої ОСОБА_3 , що вбачається зі складених Службою у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Актів від 08 серпня 2025 року та від 12 лютого 2026 року (а.с.113,120).
Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» від 08 вересня 2025 року відносно ОСОБА_1 відсутні відомості про наявну чи непогашену судимість (а.с.41).
Відповідно до висновку від 25 березня 2026 року № 108-3287 Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, ОСОБА_1  може бути опікуном над малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 134-136). 
За встановлених обставин та відповідних правових норм, суд дійшов висновку, що призначення опікуном позивачку  ОСОБА_1 над малолітньою ОСОБА_5  є доцільним та відповідає інтересам дитини. 
Позивачка також просить стягнути на свою користь з відповідачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із позовною заявою і до досягнення повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. 
Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. 
З матеріалів справи вбачається, що дитину влаштовано у сім`ю позивачка, дитина перебуває на її повному утриманні. 
Відповідачка у справі є особою працездатного віку, законодавчо на неї покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, у зв`язку з чим, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, та беручи до уваги ненадання останньою будь-яких доказів на спростування обставин, викладених позивачем, суд доходить висновку про стягнення з останньої на користь позивачки на утримання дитини аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, і до досягнення дитини повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви, яким, за матеріалами справи, є 11 вересня 2025 року.
Згідно ст. 430 ч.1 п.1 Цивільного процесуального кодексу України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
З врахуванням зазначеного позов підлягає задоволенню, оскільки стороною позивача доведено, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дитини, а іншого стороною відповідача не було спростовано.
Ураховуючи положення ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами понесені ними судові витрати.
Ураховуючи положення ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами понесені ними судові витрати.
На підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов`язковість якого надано Верховною радою України, здійснюють органи опіки та піклування або служби у справах дітей, однак представництво дітей у даній справі здійснювала позивач - бабуся дітей.
Згідно з позовною заявою позовні вимоги містять дві вимоги, а саме одну позовну вимогу майнового характеру - стягнення аліментів, та дві вимоги немайнового характеру - позбавлення батьківських прав та встановлення опіки.
На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.
Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на одну позовну вимогу майнового характеру на користь держави у розмірі 1 211,20 грн та за позовну вимогу немайнового характеру на користь позивача у розмірі 1 211,20 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354 - 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів, - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановити опіку над малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити над нею опікуна ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,  щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із позовною заявою - 11 вересня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .
Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, код ЄДРПОУ 37413735, м. Київ, вул. Велика Васильківська, б. 58.
Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, код ЄДРПОУ 37485506, м. Київ, просп. Повітряних Сил, б. 41.
Повний текст судового рішення складений 27 травня 2026 року.

Суддя         А.В. Слободянюк