КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року справа №320/2045/26

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ТОВ "ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся представник ТОВ "ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА" (далі - позивач) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач), в якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:
1. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 00780100702 від 22.08.2025 року (форма “П”) про визначення Товариству з обмеженою відповідальністю “ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА” (ЄДРПОУ 41670667) грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у сумі 13 997 627,00 грн та штрафної (фінансової) санкції за пунктом 123.1 Податкового кодексу України у сумі 3 499 407,00 грн, загалом на суму 17 497 034,00 грн.
2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 00780110702 від 22.08.2025 року (форма “П”) у частині зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 73 615 155,20 грн.
3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 00780120702 від 22.08.2025 року (форма “Р”) про визначення ТОВ “ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА” (ЄДРПОУ 41670667) грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 24 739 964,00 грн та штрафної (фінансової) санкції за пунктом 123.1 Податкового кодексу України у сумі 6 184 991,00 грн, загалом на суму 30 924 955,00 грн.
4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 00780080702 від 22.08.2025 року (форма “В4”) про зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість (рядок 21 податкової декларації з ПДВ) ТОВ “ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА” (ЄДРПОУ 41670667) на суму 2 120 458,00 грн.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.01.2026р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначене підготовче засідання.
Від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якій вказав на те, що доводами відзиву не спростовано висновків позовної заяви.
Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА» є господарюючим суб`єктом зареєстрованим відповідно до законодавства України з жовтня 2017 року, здійснює, окрім іншого, операції з імпорту товарів широкого вжитку (одягу) з території Турецької Республіки на територію України для подальшого продажу в Україні в магазинах (орендованих приміщеннях), які розташовані в торговельно – розважальних центрах м. Києва, м. Одеси, м. Херсон, м. Харків, м. Івано – Франківськ, м. Львів і діють під торговою маркою «DeFacto», а також через веб-сайт DeFacto та здійснюючи постачання товару контрагентам ТОВ «Маркасон» (https://kasta.ua/) та ТОВ «Інтертоп – Україна» (веб сайт https://intertop.ua/).
Єдиним засновником (учасником) є юридична особа зареєстрована за законодавством Турецької Республіки - ДЕФАКТО ПЕРАКЄНДЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ.
09.05.2025 рекомендованим листом з повідомленням про вручення Позивачу було повідомлено про проведення документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2018 по 31.03.2025, валютного законодавства за період з 01.01.2018 по 31.03.2025, єдиного внеску на обов`язкове державне соціальне страхування - за період з 19.10.2017 по 31.03.2025 та іншого законодавства відповідно до затвердженого плану документальної перевірки (надалі – «Перевірка») з доданням копії відповідного наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 24.04.2025 №3032-п.
Перевірка проводилась з 29.05.2025 по 25.06.2025 з подальшим продовженням відповідно до наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 25.06.2025 №4532-п з 26.06.2025 по 09.07.2025, додається до позовної заяви.
За наслідками Перевірки Головним управлінням ДПС у м. Києві було складено Акт №60866/5/26-15-07-02-03-01/41670667 від 16.07.2025 (надалі – «Акт перевірки), додається до позовної заяви.
Відповідно до п. п. 17.1.6. п. 17.1. ст. 17 Податкового кодексу України (надалі – «ПК України») платник податку має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно п 86.7. ПК України «У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).
Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки..»
Позивачем 30.07.2025 року було подано засобами поштового зв`язку, а саме рекомендованим листом з описом вкладеного Заперечення на Акт №60866/5/26-15-07- 02-03-01/41670667 від 16.07.2025 (надалі – Заперечення на Акт перевірки), додається до позовної заяви.
13.08.2025 року у форматі відеоконференції через програмний застосунок Zoom (Zoom Meetings) відбулась зустріч між Позивачем та Відповідачем для розгляду заперечень.
15.08.2025 року Відповідач надіслав лист № 31808/Ж12/26-15-07-02-03-07 як відповідь на розгляд заперечень Позивача залишивши причини (порушення) виявлені в результаті перевірки, які поіменовані в Акті Перевірки, в частині висновків незмінними, додається до позовної заяви.
22.08.2025 Відповідачем за наслідками Акту Перевірки винесено податкові повідомлення рішення №00780110702, 0780120702, 0780080702, 0780100702, що отримані Позивачем 25.08.2025 року засобами поштового зв`язку, додається до позовної заяви.
Висновки (порушення) зазначені в Акті перевірки та підтримані Відповідачем в лист №31808/Ж12/26-15-07-02-03-07 від 15.08.2025р. стосуються наступних чотирьох епізодів:
1. Документального не підтвердження, на думку перевіряючих, господарських операцій Позивача щодо товару, який був повернутий покупцями Позивачу (в порядку Закону України «Про захист прав споживачів») протягом 2018 року. Як наслідок Відповідачем винесено висновки щодо заниження Позивачем зобов`язань з ПДВ на загальну суму 169 701 грн. та занижено показники рядку 01 «Дохід від будь-якої діяльності» на 833 517 гривень.
2. Відсутності на думку перевіряючих Господарських операцій Позивача з ТОВ «Маркасон» та ТОВ «Інтертоп Україна» щодо оплати Позивачем маркетингових послуг на користь ТОВ «Маркасон» та ТОВ «Інтертоп Україна». (Зокрема в Акті перевірки зазначено: Перевіркою встановлено, що ТОВ «МАРКАСОН» не здійснювало дій пов`язаних з просуванню товарів на сайті та не збільшувало обсяги продажу товарів Також, відповідно до звітів, наданих під час перевірки, на підставі яких здійснювались розрахунки наданих послуг, вказано, що сума, яка сплачена за маркетингові послуги, розраховувалась виходячи з ціни кожної одиниці поставленого товару ТОВ «МАРКАСОН» та знижку на вказаний товар. Висновки перевіряючих щодо ТОВ «ІНТЕРТОП УКРАЇНА» були викладені ідентично, зокрема в Акті зазначено: Так перевіркою встановлено, що ТОВ «ІНТЕРТОП УКРАЇНА» не здійснювало дій пов`язаних з просуванню товарів в мережах магазинів та не збільшувало обсяги продажу товарів.) Як наслідок Відповідачем винесено висновки щодо завищення Позивачем податкового кредиту на 26 495 036 грн та завищено показники рядку 2180 «Адміністративні витрати» на загальну суму 138 603 451 грн.
3. Наслідків проведення Позивачем річних інвентаризацій за 2023 та 2024 роки. За результатами перевірки яких, Відповідачем сформовано висновки про завищення Позивачем показників рядку 2270 «Інші витрати» на загальну суму 10 964 345 грн. (оскільки, за оцінкою перевіряючих, акт інвентаризації залишків, є недостатнім для здійснення списання Товару)
4. Декларування амортизаційних відомостей за період 2021 – 2024. Як наслідок Відповідачем сформовано висновки про невірний строк нарахування амортизації на 9 групу «інші основні засоби» та завищено інші операційні витрати на загальну суму 7 273 117,80 грн та невірного нарахування амортизації на основні фонди, які не використовувалися в господарській діяльності підприємства, чим завищено інші операційні витрати на загальну суму 878 735 грн. Ці суми не оспорюються Позивачем, не є предметом позову про, що вказано нижче.
Викладені вище висновки (порушення) мали вплив на винесення оскаржуваних податкових повідомлень – рішень, зокрема:
Щодо податку на прибуток за період з 01.01.2018 по 31.03.2025 за висновками Відповідача встановлено його заниження на суму 13 997 626 грн., , що мало наслідок у винесенні податкового – повідомлення рішення № 00780100702 від 22 серпня 2025 року, яке зобов`язанням зі сплати до бюджету податку на прибуток - 13 997 627 грн; штрафної санкції за п. 123.1 ПКУ (25%) - 3 499 407 грн.
Щодо повноти визначення від`ємного значення об`єкта оподаткування по податку на прибуток встановлено його завищення на суму 81 767 008 грн., що мало наслідок у винесенні податкового повідомлення – рішення № 00780110702 від 22 серпня 2025 року, яке визначає зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 81 767 008 грн.
Щодо податку на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету за висновками Відповідача встановлено його заниження на суму 24 739 964 грн, що мало наслідок у винесенні податкового – повідомлення рішення № 00780120702 від 22 серпня 2025 року (форма “Р”), яке є податковим зобов`язанням зі сплати ПДВ — 24 739 964 грн; штрафної санкції за п. 123.1 ПКУ (25%) — 6 184 991 грн.
Щодо податку на додану вартість за висновками Відповідача встановлено завищення задекларованого від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту в розмірі 2 120 458 грн., що мало наслідок у винесенні податкового – повідомлення рішення № 00780080702 від 22 серпня 2025 року - зменшення від`ємного значення суми ПДВ (форма “В4”) на 2 120 458 грн..
Вважаючи прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування.
Разом з тим, позивачем визначено межі оскарження наведених ППР.
Податкове повідомлення – рішення № 00780100702 від 22 серпня 2025 року (надалі – ППР № 00780100702) -податок на прибуток (форма «П»). Цим податковим повідомленням-рішенням контролюючий орган визначив позивачу: податкове зобов`язання з податку на прибуток — 13 997 627 грн; штрафну санкцію за п. 123.1 ПКУ (25%) — 3 499 407 грн; пеню — 0 грн. Загальна сума грошового зобов`язання за ППР № 00780100702 становить 17 497 034 грн.
Податкове повідомлення – рішення № 00780110702 від 22.08.2025р. - зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток. Сума: 81 767 008 грн. Це податкове повідомлення-рішення не містить грошового зобов`язання, не передбачає сплати будь-яких сум до бюджету, а стосується виключно коригування показника від`ємного значення фінансового результату.
Поряд з цим, позивач у межах заявленого спору частково визнає окремі висновки контролюючого органу, що стосуються епізоду неправильного декларування амортизаційних відомостей за період 2021– 2024 років. Зокрема, позивач визнає обґрунтованими висновки Відповідача щодо: невірного визначення строку корисного використання основних засобів 9-ї групи, що призвело до завищення витрат на суму 7 273 117,80 грн та нарахування амортизації на активи, які не використовувалися у господарській діяльності у березні–червні 2022 року, що призвело до завищення витрат на суму 878 735 грн. Загальна сума визнаних порушень становить 8 151 852,80 грн. Ці суми не оскаржуються позивачем, тобто не є предметом позову.
Оскільки податкове повідомлення-рішення № 00780110702 від 22.08.2025 року містить коригування, сформовані переважно за результатами інших, повністю спірних епізодів перевірки, позивач визначає межі оскарження лише тією частиною цього рішення, яка ґрунтується на неправомірних, недоведених та помилкових висновках контролюючого органу. Саме ці висновки призвели до зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 73 615 155,20 грн, що є різницею між загальним обсягом коригувань за ППР № 00780110702 та частиною, яку Позивач визнає та не оскаржує (8 151 852,80 грн).
Податкове повідомлення – рішення № 00780120702 від 22.08.2025р. - податок на додану вартість (форма “Р”) Цим рішенням податковий орган визначив: суму заниженого ПДВ — 24 739 964 грн; штрафну санкцію за п. 123.1 ПКУ (25%) — 6 184 991 грн; пеню — 0 грн. Загальна сума грошового зобов`язання за ППР № 00780840702 становить 30 924 955 грн.
Податкове повідомлення – рішення № 00780080702 від 22.08.2025р. - зменшення від`ємного значення суми ПДВ (форма “В4”) Сума: 2 120 458 грн. Це податкове повідомлення – рішення стосується коригування рядка 21 декларації та не визначає сплату до бюджету суми податку, штрафу, чи пені тобто не формує грошових зобов`язань.
Позивач оскаржує чотири податкові повідомлення-рішення, два з яких визначають грошові зобов`язання, а два — коригують показники податкової звітності без визначення сум до сплати.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
За приписами п. 21.1 ст. 21 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності; не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається під час реалізації функцій, покладених на контролюючі органи; надавати органам державної влади та органам місцевого самоврядування на їх письмовий запит відкриту податкову інформацію в порядку, встановленому законом; оприлюднювати на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, перелік уповноважених осіб контролюючого органу та переданих таким особам функцій у випадках, передбачених цим Кодексом; вносити до інформаційних баз даних інформацію з документів, отриманих від платників податків у паперовій формі, а також інформацію про взаємодію з платниками податків, отриману в іншій формі.
Згідно з вимогами п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до вимог пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіку перевірок.
Як вбачається з п.77.1 ст. 77 ПК України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.
Порядок формування та затвердження плану-графіку, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно з пп. 14.1.164 п. 14.1 ст. 14 ПК України план - графік документальних виїзних перевірок - перелік платників податків, що підлягають плановій перевірці контролюючими органами у відповідний період календарного року.
Пунктом 77.2 ст. 77 ПК України визначено, що до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.
У силу вимог п. 77.4 ст. 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
Таким чином, з огляду на зміст вищенаведених норм ПК України, обов`язковою передумовою для проведення планової документальної перевірки є включення платника податків до плану-графіку перевірок відповідного кварталу та отримання платником податку не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки наказу на її проведення.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної виїзної перевірки.
З системного аналізу зазначених норм ПК України випливає, що проведення перевірки як контрольного заходу передбачає такі етапи її проведення: встановлення підстав для проведення перевірки; прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, яке оформлюється наказом керівника цього органу; допуск до перевірки; вивчення наданих платником податків документів та/або інших матеріалів; оформлення результатів перевірки.
Реалізація зазначених етапів означає, що податкова перевірка відбулася як юридичний факт, на підставі якого керівник податкового органу може зробити висновок про наявність податкового правопорушення та прийняти відповідне рішення.
Варто зауважити, що спірні податкові повідомлення-рішення були прийняті контролюючим органом виключно на підставі Акта про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА» № 60866/ Ж5/26-15-07-02-03-01/41670667 від 16.07.2025р. та враховуючи лист №31808/Ж12/26-15-07-02-03-07 від 15.08.2025, що сформований в результаті розгляду заперечення позивача.
Таким чином, правомірність спірних ППР безпосередньо залежить від законності, обґрунтованості та повноти висновків, наведених у вказаних Акті перевірки та листі.
Щодо податку на додану вартість. Розділ 3.1.2. Акту перевірки та щодо податку на прибуток. Розділ 3.1.1. Акту перевірки.
Податок на додану вартість.
Епізод (порушення) щодо документального підтвердження операцій з повернення товарів кінцевими споживачами в порядку Закону України «Про захист прав споживачів»
В ході перевірки Відповідач прийшов до висновку, що за період з 01.01.2018 по 31.03.2025 відбулось протиправне їх заниження зобов`язань з ПДВ на загальну суму 169 701 грн., в тому числі по періодах: травень 2018 в сумі – 3 812 грн.; червень 2018 в сумі – 27 705 грн.; липень 2018 в сумі – 27 963 грн.; серпень 2018 в сумі – 26 911 грн.; вересень 2018 в сумі – 18 826 грн.; жовтень 2018 в сумі – 26 448 грн.; листопад 2018 в сумі – 21 786 грн.; грудень 2018 в сумі – 16 250 грн. За операціями з повернення споживачами товару придбаного у Позивача
Податок на прибуток.
Перевіркою повноти визначення задекларованих ТОВ «ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА» показників у рядку 01 Декларації «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за період з 01.01.2018 по 31.03.2025 встановлено їх заниження на загальну суму 833 517 грн., в тому числі за 2018 рік на суму – 833 517 гривень.
Згідно даних бухгалтерського обліку 704 «Вирахування з доходу», встановлено вирахування з доходу товару, який проведений в бухгалтерському обліку як повернутий кінцевому споживачу на загальну суму: 833 517,26 грн., в тому числі за 2018 рік на суму – 833 517,26 гривень.
Правова позиція Відповідача в Акті перевірки викладена наступним чином:
«Згідно даних бухгалтерського обліку 704 «Вирахування з доходу», встановлено вирахування з доходу товару, який проведений в бухгалтерському обліку як повернутий кінцевому споживачу на загальну суму: 848 505 грн., крім того ПДВ – 169 701 гривня.
ТОВ «ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА» до перевірки не надано: заяв від фізичних осіб на повернення товару, акт або чек на повернення грошових коштів, та як реалізований товар можна було б ідентифікувати магазин чи торгову точку, на якій здійснено повернення, видатковий касовий ордер та листи на повернення за 2018 рік.
Так, як в бухгалтерському обліку, проведено повернення товару кінцевим покупцям на загальну суму 833 517 грн в тому числі ПДВ, а до перевірки не надано первинних документів на повернення, неможливо підтвердити повернення товару на суму 833 517 грн., крім того ПДВ – 166 703 гривень.»
Таким чином, в Акті перевірки контролюючим органом зроблено висновок про безпідставність відображення позивачем операцій з повернення товарів кінцевим споживачам. Відповідач вважає, що оскільки під час перевірки позивачем не було надано: заяв від фізичних осіб на повернення товару, акт або чек на повернення грошових коштів, та як реалізований товар можна було б ідентифікувати магазин чи торгову точку на якій здійснено повернення, видатковий касовий ордер та листи на повернення за 2018 рік, - то такі операції, на думку контролюючого органу, не можуть бути підтверджені первинними документами та не відповідають критеріям реальності господарських операцій.
Податковий орган вважає, що позивач мав надати заяви від фізичних осіб, акти або чеки на повернення грошових коштів, а також інші документи, які б дозволили ідентифікувати торгову точку, де відбувалося повернення.
Суд зауважує, що такі вимоги відповідача в частині ідентифікації особи, яка повертає товар, суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», який регулює правовідносини між продавцем і покупцем при поверненні товару. Зазначений нормативний акт не містить обов`язку покупця подавати заяву на повернення чи будь-який інший письмовий документ. Як наслідок, позивач не міг зобов`язувати кінцевого покупця товару подавати заяву на повернення товару.
Суд вважає неправомірною вимогу контролюючого органу щодо надання позивачем письмових заяв від покупців, які повертали товар, адже операції з повернення товару відбуваються не довільно, а виключно у випадках, прямо передбачених законодавством України. Законодавець розмежовує дві принципово різні підстави повернення товару споживачем: повернення товару належної якості та повернення товару неналежної якості. У кожному з цих випадків правова природа повернення різна.
Щодо товару неналежної якості, стаття 8 Закону України «Про захист прав споживачів» надає покупцю право вимагати розірвання договору та повернення сплаченої суми, якщо товар має недоліки, що роблять неможливим або неприйнятним його використання за призначенням. Для реалізації цього права споживач має надати продавцю товар та розрахунковий документ (чек). Закон України «Про захист прав споживачів» не зобов`язує споживача надавати письмову заяву на повернення товару. Поряд з цим, Правилами роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, що затверджені Наказом Міністерства економіки України 19.04.2007 № 104 (надалі – Правила роздрібної торгівлі) виключно для випадків повернення (прийняття) товару неналежної якості пунктом 29 розділу I визначають порядок дій продавця, а саме, визначено, що Продавець зобов`язані прийняти товар неналежної якості в споживача, видати йому документ, що підтверджує одержання товару, і задовольнити його вимогу на підставі письмової заяви, яка подається споживачем у двох примірниках.
Щодо товару неналежної якості, стаття 8 Закону України «Про захист прав споживачів» надає покупцю право обміняти, повернути чи вимагати розірвання договору та повернення сплаченої суми протягом 14 календарних дів, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Правила роздрібної торгівлі не передбачають жодних додаткових приписів чи дій зі сторони продавця щодо задоволення вимоги споживача у разі повернення товару належної якості на підставі письмової заяви.
Податковий орган у своєму Акті перевірки фактично підмінив вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», стверджуючи про обов`язковість подання позивачем письмової заяви від споживача на повернення товару, в тому числі без ідентифікації сутності операцій (повернення товару належної якості чи повернення товару неналежної якості). Однак ані Закон про захист прав споживачів, ані Закон про РРО, ані Закон про бухгалтерський облік не містять прямої такої вимоги. Єдиною законною підставою для оформлення повернення є проведення операції через РРО з формуванням фіскального чеку повернення, що й було здійснено позивачем.
Підзаконні акти (Правила роздрібної торгівлі) не можуть встановлювати додаткові обов`язки, які не передбачені законом. Відповідно, посилання податкового органу на відсутність заяв споживачів, як доказ нереальності повернень, суперечить правовій природі усного договору при здійсненні роздрібної торгівлі.
Тобто фіскальний чек залишається єдиною законною підставою для здійснення зворотної операції. Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі» та Наказ Міністерства фінансів №547 однозначно передбачають, що повернення коштів покупцю проводиться шляхом фіскалізації розрахункової операції типу «повернення» або шляхом реєстрації операції зі знаком «мінус». Саме фіскальний чек є первинним документом, який підтверджує факт повернення грошових коштів, відкориговану суму розрахункової операції, дату та час та місце її проведення. Усі такі операції здійснювалися Товариством належним чином відповідно до вимог законодавства, що підтверджується наявними фіскальними чеками повернення (витягами з Z-звітів).
Дані про адресу господарської одиниці, модель РРО, заводський номер та присвоєний фіскальний номер зберігаються у Державному реєстрі РРО та є невід`ємною частиною процесу фіскалізації.
Відповідно до абзацу третього пункту 14 глави 2 розділу II Порядку реєстрації та застосування РРО, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №547 - датою реєстрації РРО, яка зазначається в реєстраційному посвідченні, є дата, що відповідає даті внесення даних до інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС. Згідно з вимогами абзацу першого, пункту 15 глави 2 розділу II Порядку реєстрації та застосування РРО, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №547 - контролюючим органом за місцем реєстрації РРО до реєстраційного посвідчення вносяться записи щодо назви та адреси господарської одиниці, де використовується РРО, а також найменування контролюючого органу за адресою такої господарської одиниці та дати початку обліку РРО у цьому органі.
Додатково здійснюється персоналізація РРО для однозначного визначення РРО в системі обліку даних ДПС за допомогою системи унікальних номерів, що прямо передбачено пунктом 21 глави 2 розділу II Порядку реєстрації та застосування РРО, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №547, до якої входять індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість або податковий номер (якщо суб`єкт господарювання не зареєстрований платником податку на додану вартість), фіскальний номер РРО, ідентифікаційний номер РРО або ідентифікаційний номер модема (у разі застосування зовнішнього модема), заводський номер РРО та ідентифікаційний номер модуля безпеки SAM, відповідно до Порядку передачі електронних копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків реєстраторів розрахункових операцій дротовими або бездротовими каналами зв`язку до органів державної податкової служби, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 2012 року № 1057, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2012 року за № 1744/22056 (далі - Порядок передачі).
З матеріалів справи слідує, що позивач надав відповідачу копії Z-звітів з реєстраторів розрахункових операцій (РРО) по кожному робочому дню та діючих торгових точках Позивача на момент 2018 року, зокрема по магазину ТОВ «ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА» у ТРЦ «Глобус», м. Київ, Майдан Незалежності, 1 підземний торговий простір №1 сектор «В» вул. Інститутська 2, літ «А» : КС00011446 = фіскальний номер (ФН) 3000426214, КС00011447 = ФН3000426210, КС00011448 = ФН 3000426207, КС00011449 = ФН 3000426208 та магазину ТОВ «ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА» в ТРЦ «Рив`єра» м. Одеса, вул. Південна дорога, 101 А: КС00011592 = ФН3000429476, КС00011674 = ФН 3000429482, КС00011595 = ФН 3000429480, КС00011670 = ФН 3000429479.
Відповідно до наданих копії Z-звітів можна чітко встановити суму повернення по кожному дню, місце здійснення операції (магазин, торгова точка) (малюнок № 1 “Приклад Z-звіту" додаток “Візуальні матеріали” до позовної заяви).
Фіскальний номер РРО (ФН 3000426208) — це унікальний ідентифікатор РРО, який підтверджує, що операція проведена через фактично зареєстрований реєстратор конкретної господарської точки (ТРЦ «Глобус»).
Ідентифікаційні дані магазину: ТОВ «Дефакто Рітейл Україна», м. Київ, Майдан Незалежності, підземний торг. простір №1, сектор «В», вул. Інститутська, 2 — що дозволяє однозначно локалізувати, де була здійснена операція.
Z-звіт фіксує окремо блок повернень. У наведеному чеку міститься розділ:«ПОВЕРНЕННЯ» кількість чеків повернення — 2 суми повернень: готівка — 199,00 грн, картка — 149,00 грн
Це означає, що дві операції повернення були проведені і зареєстровані РРО, а отже: відбувся зворотний рух коштів покупцю, були автоматично скориговані показники обігу, зменшено дохід Позивача на відповідну суму.
Таким чином, твердження контролюючого органу про неможливість ідентифікації магазину чи торгової точки, де здійснено повернення товару, повністю спростовуються нормами законодавства та технічною природою функціонування РРО, оскільки адреса та місце здійснення операції вже імплементовані у фіскальні дані РРО, що зберігаються у фіскальній пам`яті та передаються до інформаційних систем Відповідача.
Відповідно до змісту п. 44.1. ст. 44 для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Це свідчить про той факт, що відсутність окремого документа не може бути підставою для донарахувань, якщо операція підтверджується системним обліком.
Поряд з цим, Товариством сформовано систему бухгалтерського обліку і в тому числі зберігання заяв на повернення від покупців, якщо такі були складені останніми. Фіскальні чеки на повернення, що були сформовані через РРО, містять всі необхідні реквізити, включаючи найменування товару, дату, час, суму повернення, номер касового апарату та адресу точки продажу, що дозволяє чітко ідентифікувати як товар, так і торгову точку, де відбулось повернення, суму і є доступними податковому органу.
Як наслідок висновки про необхідність донарахування 833 517 грн як дохід позивача за 2018 рік та висновки відповідача щодо існування заниження зобов`язань з ПДВ на загальну суму 169 701 стосовно операцій повернутих товарів, - є необґрунтованим та передчасним.
Щодо податку на додану вартість. Розділ 3.1.2.2. Акту Перевірки та графи «Адміністративні витрати», які мають вплив на визначення податку на прибуток.
Епізод (порушення) щодо документального підтвердження господарських операцій (маркетингові послуги) отримані від ТОВ «Маркасон» та ТОВ «Інтертоп – Україна».
Щодо податку на додану вартість. В ході перевірки Відповідач дійшов висновку, що ТОВ «Дефакто Рітейл Україна» завищило податковий кредит на загальну суму 27 074 263 грн. Водночас у рішенні за результатами розгляду заперечення (вих. № 88561/6 від 01.08.2025) сам Відповідач змінив власні розрахунки та визначив іншу суму завищення податкового кредиту - 26 495 036 грн, що є на 579 227 грн меншою, ніж зазначено у первинному Акті перевірки.
На думку Відповідача, завищення позивачем податкового кредиту нібито зумовлене тим, що, попри замовлення маркетингових послуг у ТОВ «Маркасон» та здійснення бонусних виплат ТОВ «Інтертоп», реальність відповідних господарських операцій позивачем не підтверджено.
Відповідні висновки мають наслідок збільшення зобов`язання зі сплати податку на додану вартість для Позивача.
Щодо податку на прибуток.
Висновки Відповідача полягають в тому, що в графі «Адміністративні витрати» завищено показники, задекларовані у рядку 2180 «Адміністративні витрати» на загальну суму 138 603 451 грн, в т. ч. за 2019 рік – 2 261 939 грн, за 2020 рік – 18 056 345 грн, за 2021 рік – 55 374 381 грн, за 2022 рік – 22 389 019 грн, за 2023 рік – 19 410 195 грн, за 2024 рік – 20 607 435 грн, за 1 кв. 2025 року – 504 136 грн. На думку відповідача, попри віднесення витрат на маркетингові послуги, які замовлені позивачем у ТОВ «Маркасон» та ТОВ «Інтертоп - Україна» відповідач не вважає такі витрати підтвердженими реальними господарськими операціями.
З матеріалів справи слідує, що податковий кредит з ПДВ на загальну суму 27 074 263 грн яка визнана завищеною Актом Перевірки та скорегована до 26 495 036 грн листом відповідача за результатами розгляду заперечення (вих. № 88561/6 від 01.08.2025) та графа «Адміністративні витрати» на загальну суму 138 603 451 грн. стосується здійснення позивачем господарських операцій за двома однаковими господарськими напрямами та договорами:
- Маркетингові послуги у ТОВ «Маркасон» на підставі Договору поставки № 178/03-19/MV3 від 19.04.2019, що передбачав можливість надання супутніх маркетингових послуг та оформлювався додатковими угодами й відповідними маркетинговими звітами.
- Мотиваційні виплати у вигляді бонусної винагороди для ТОВ «Інтертоп Україна» на підставі Договору про поставки товарів № 0120/20 від 28.02.2020, укладеного з ТОВ «Інтертоп Україна».
Щодо замовлення маркетингових послуг у ТОВ «Маркасон».
Так, 19.04.2019 року, позивач уклав з ТОВ «Маркасон» Договір поставки № 178/03-19/MV3. Відповідно до пункту 2.1 Договору поставки № 178/03-19/MV3 від 19.04.2019, Постачальник (Позивач, ТОВ «Дефакто Рітейл Україна) зобов`язується поставляти (передавати у власність Товар, замовлений Покупцем (ТОВ «Маркасон»), а Покупець зобов`язується приймати такий Товар і оплачувати його вартість.
Згідно з розділом 1 «Терміни» Договору поставки № 178/03-19/MV3 від 19.04.2019, сторони погодили, що термін «веб – сайт» це веб -сайт www.kasta.ua, на якому здійснюється пропонування Товару для продажу (придбання) кінцевим покупцям Kasta за єдиними правилами.
Відповідно до змісту п.2.2 Договору поставки № 178/03-19/MV3 від 19.04.2019, сторони дійшли згоди, що Товар придбавається Покупцем в Постачальника для його реалізації кінцевим покупцям шляхом розміщення пропозиції в постійному каталозі Веб – сайту. Згідно з п. 7.9. Договору Покупець здійснює оплату за реалізований Товар кожні 22 (двадцять два) календарних дні з дати поставки.
В свою чергу відповідно до п. 7.10 Договору поставки № 178/03-19/MV3 від 19.04.2019 остаточні розрахунки за поставлений Товар здійснюються Покупцем у строк не пізніше 360 календарних днів з дати поставки, зазначеної у підписаній Сторонами видатковій накладній, у платіжні дні.
Таким чином Товариство постачаючи товар ТОВ «Маркасон» отримає оплату за поставлений Товар або протягом 22 календарних днів у випадку продажу ТОВ «Маркасон» поставленого товару кінцевим покупцям – тобто користувачам веб – сайту, а остаточні розрахунки за поставлений Товар здійснюються не пізніше 360 днів з дати поставки.
Таке договірне регулювання об`єктивно зумовлює пряму економічну зацікавленість позивача у якнайшвидшому продажі товарів кінцевим покупцям, оскільки в такому сценарії позивач отримує оплату за поставлений товар протягом 22 днів. Чим швидше реалізовано товар, тим швидше Товариство отримує грошові надходження та забезпечує необхідний оборотний капітал, фінансовий результат.
Позивач стверджує, що додатковим фактором необхідності здійснення маркетингових заходів є те, що позивач вийшов на український ринок з товарами під брендом «DeFacto» лише наприкінці 2017 року. На дату укладення договору із ТОВ «Маркасон» бренд був новим, маловідомим українському споживачу та не мав достатнього рівня впізнаваності. Відсутність впізнаваності безпосередньо ускладнювала продаж товарів та збільшувала період їх обігу.
Сутність такої господарської моделі полягає в тому, що позивач постачає Товар ТОВ «Маркасон», а не безпосередньо кінцевим споживачам і ТОВ «Маркасон» як власник веб – сайту www.kasta.ua має налагоджені процеси реалізації товару кінцевим споживачам та налагоджені логістичні можливості (склади), як наслідок забезпечує доставку Товару кінцевим споживачам. Водночас, постійна присутність на такій популярній платформі як Kasta.ua, яка має сформовану клієнтську базу, гарантує безперервну видимість товарів TM «DeFacto» та їх інтеграцію в широке торгове середовище роздрібної торгівлі в України і як наслідок, значно спрощує досягнення мети господарської діяльності для позивача.
Таким чином, маркетингові послуги були спрямовані не лише на прискорення продажів задля оперативного отримання оплати за поставлений товар, але й на формування впізнаваності торговельної марки, просування нового бренду на ринку та забезпечення стабільного споживчого попиту. Це відповідає звичайній господарській логіці та характеру діяльності роздрібного продавця в умовах конкурентного ринку.
Відповідно до пункту 7.15 Договору поставки № 178/03-19/MV3, укладеного між ТОВ
«Дефакто Рітейл Україна» (Постачальник) та ТОВ «Маркасон» (Покупець), передбачено, що «ТОВ Маркасон» в межах окремої домовленості та за окрему плату має право надавати Постачальнику супутні послуги, пов`язані з реалізацією Товару на Веб-сайті. До таких послуг прямо віднесено: підвищення обізнаності кінцевих (потенційних) покупців про Товари Постачальника та стимулювання споживчого інтересу до них, популяризація та просування знаків для товарів і послуг (брендів), під якими вироблені/розповсюджуються Товари на ринку тощо (малюнок №2 “Приклад додаткової угоди" додаток “Візуальні матеріали” до позовної заяви).
Для досягнення мети господарської діяльності позивача та враховуючи наявний договірний механізм придбання маркетингових послуг у ТОВ «Маркасон» ТОВ «Дефакто Рітейл Україна» в період з 2019 року по теперішній час замовляє маркетингові послуги у ТОВ «Маркасон» на підставі додаткових договорів, що укладаються з ТОВ «Маркасон». Зокрема в період, що був предметом Перевірки ТОВ «Дефакто Рітейл Україна» та ТОВ «Маркасон» уклали наступні додаткові угоди:
- у 2019 році: №01/12/2019 від 01.12.2019 року, №07/11/2019 від 01.11.2019 року;
- у 2020 році: №01/01/2020 від 31.12.2020 року, №01/02/2020, від 31.01.2020 року, №01/02/2020 від 31.01.2020, №01/03/2020 від 28.02.2020, 01/04/2020 від 01.04.2020, №01/05/2020, №01/06/2020 від 01.06.2020, №01/07/2020 від 01.06.2020, №01/08/2020 від 31.07.2020, №01/09/2020 від 01.09.2020, №01/10/2020 від 01.10.2020, №01/11/2020 від 30.10.2020, 01/12/2020 від 01.12.2020, №01/01/2021 від 31.12.2020;
- у 2021 році: №01/02/2021 від 01.02.2021, №01/03/2021 від 01.03.2021, №01/04/2021 від 01.04.2021, №01/05/2021 від 30.04.2021, №01/06/2021 від 01.06.2021, №01/07/2021 від 01.07.2021, №01/08/2021 від 30.07.2021, №01/09/2021 від 01.09.2021, №01/10/2021 від 01.10.2021, №01/11/2021 від 01.11.2021, №01/12/2021 від 01.12.2021, №01/01/2022 від 31.12.2021;
- у 2022 році: №01/02/2022 від 01.02.2022, №01/04/2022 від 01.04.2022, №01/05/2022 від 29.04.2022, №01/06/2022 від 01.06.2022, №01/07/2022 від 01.07.2022, №01/08/2022
від 01.08.2022, №01/09/2022 від 01.09.2022, №01/10/2022 від 30.09.2022, №01/11/2022
від 01.11.2022, №01/12/2022 від 01.12.2022, №01/01/2023 від 30.12.2022

В 2023 році: №01/02/2023 від 01.02.2023, №01/03/2023 від 01.03.2023, №01/04/2023 від 31.03.2023, №01/05/2023 від 28.04.2023, №01/06/2023 від 01.06.2023, №01/07/2023 від 30.06.2023, №01/08/2023 від 01.08.2023, №01/09/2023 від 01.09.2023, №01/10/2023 від 29.09.2023, №01/10/2023 від 29.09.2023, №01/12/2023 від 01.12.2023, №01/01/2024 від 29.12.2023;

- у 2024 році: №01/02/2024 від 01.02.2024, №01/03/2024 від 01.03.2024, №01/04/2024 від 01.04.2024, №01/05/2024 від 01.05.2024, №01/06/2024 від 31.05.2024, №01/07/2024 від 01.07.2024, №01/08/2024 від 01.08.2024, №01/09/2024 від 30.08.2024, №01/10/2024 від 01.10.2024, №01/11/2024 від 01.11.2024, №01/12/2024 від 01.12.2024, 01/01/2025 від 31.12.2024;
- у 2025 році : №01/02/2025 від 31.01.2025, №01/02/2025 від 31.01.2025.
Кожен із додаткових договорів, укладених між Позивачем та ТОВ «Маркасон» у межах Договору поставки № 178/03-19/MV3 від 19.04.2019 визначав конкретний зміст послуг, строки їх надання, перелік та характеристики рекламних матеріалів, зокрема дизайн банерів, макети рекламних зображень та маркетингова інформація, що розміщувалася із використанням торговельної марки «DeFacto».
Після завершення надання кожного комплексу маркетингових послуг ТОВ «Маркасон» надавало Позивачеві маркетинговий звіт, який підтверджував фактичне виконання послуг і містив повний опис здійснених маркетингових заходів.
У 2019 році: період 01.11-30.11.2019 звіт з маркетингових послуг №01/11/2019, період 01.12-31.12.2019 Звіт з маркетингових послуг №01/12/2019.
В 2020 році ПЕРІОД: 01.01-31.01.2020 Звіт з маркетингових послуг №01/01/2020, ПЕРІОД: 01.02-28.02.2020 Звіт з маркетингових послуг №01/02/2020 ПЕРІОД: 01.03- 31.03.2020 Звіт з маркетингових послуг №01/03/2020 ПЕРІОД: 01.04-06.05.2020 Звіт з маркетингових послуг №01/04/2020 ПЕРІОД: 01.05-31.05.2020 Звіт з маркетингових послуг №01/05/2020 ПЕРІОД: 01.06-30.06.2020 Звіт з маркетингових послуг №01/06/2020 ПЕРІОД: 01.07-01.08.2020 Звіт з маркетингових послуг №01/07/2020 ПЕРІОД: 01.08-09.09.2020 Звіт з маркетингових послуг №01/08/2020 ПЕРІОД: 01.09- 06.10.2020 Звіт з маркетингових послуг №01/09/2020 ПЕРІОД: 01.10-31.10.2020 Звіт з маркетингових послуг №01/10/2020 ПЕРІОД: 01.11-30.11.2020 Звіт з маркетингових послуг №01/11/2020 ПЕРІОД: 01.12-04.01.2021 Звіт з маркетингових послуг №01/12/2020.
У 2021 році ПЕРІОД: 01.01-31.01.2021 Звіт з маркетингових послуг №01/01/2021ПЕРІОД: 01.02-28.02.2021 Звіт з маркетингових послуг №01/02/2021 ПЕРІОД: 01.03-01.04.2021 Звіт з маркетингових послуг №01/03/2021 ПЕРІОД: 01.04- 31.04.2021 Звіт з маркетингових послуг №01/04/2021 ПЕРІОД: 01.05-31.05.2021 Звіт з маркетингових послуг №01/05/2021 Звіт з маркетингових послуг №01/05/2021 Звіт з маркетингових послуг №01/06/2021 ПЕРІОД: 01.07-31.07.2021 Звіт з маркетингових послуг №01/07/2021 ПЕРІОД: 01.08-31.08.2021 Звіт з маркетингових послуг №01/08/2021 ПЕРІОД: 01.09-30.09.2021 Звіт з маркетингових послуг №01/09/2021 ПЕРІОД: 01.10-31.10.2021 Звіт з маркетингових послуг №01/10/2021 ПЕРІОД: 01.11- 31.11.2021 Звіт з маркетингових послуг №01/11/2021 ПЕРІОД: 01.12-04.01.2022 Звіт з маркетингових послуг №01/12/2021
У 2022 році: ПЕРІОД: 01.01.2022-02.02.2022 Звіт з маркетингових послуг №01/01/2022 ПЕРІОД: 01.02.2022-28.02.2022 Звіт з маркетингових послуг №01/02/2022 ПЕРІОД: 01.04.2022-30.04.2022 Звіт з маркетингових послуг №01/04/2022 ПЕРІОД: 01.05.2022-02.06.2022 Звіт з маркетингових послуг №01/05/2022 ПЕРІОД: 01.06.2022-30.06.2022 Звіт з маркетингових послуг №01/06/2022 ПЕРІОД: 01.07.2022-31.07.2022 Звіт з маркетингових послуг №01/07/2022 ПЕРІОД: 01.08.2022-02.09.2022 Звіт з маркетингових послуг №01/08/2022 ПЕРІОД: 01.01.2022-03.10.2022 Звіт з маркетингових послуг №01/09/2022 ПЕРІОД: 01.10.2022-02.11.2022 Звіт з маркетингових послуг №01/10/2022 ПЕРІОД: 01.11.2022-30.11.2022 Звіт з маркетингових послуг №01/11/2022 ПЕРІОД: 01.12.2022-31.12.2022 Звіт з маркетингових послуг №01/12/2022.
В 2023 році ПЕРІОД: 01.01-31.01.2023 Звіт з маркетингових послуг №01/01/2023 ПЕРІОД: 01.02-28.02.2023 Звіт з маркетингових послуг №01/02/2023 ПЕРІОД: 01.03- 03.04.2023 Звіт з маркетингових послуг №01/03/2023 ПЕРІОД: 01.04-03.05.2023 Звіт з маркетингових послуг №01/04/2023 ПЕРІОД: 01.05-05.06.2023 Звіт з маркетингових послуг №01/05/2023 ПЕРІОД: 01.06-03.07.2023 Звіт з маркетингових послуг №01/06/2023 ПЕРІОД: 01.07-03.08.2023 Звіт з маркетингових послуг №01/07/2023 ПЕРІОД: 01.08-04.09.2023 Звіт з маркетингових послуг №01/08/2023 ПЕРІОД: 01.09- 03.10.2023 Звіт з маркетингових послуг №01/09/2023 ПЕРІОД: 01.10-02.11.2023 Звіт з маркетингових послуг №01/10/2023 ПЕРІОД: 01.11-04.12.2023 Звіт з маркетингових послуг №01/11/2023 ПЕРІОД: 01.12-03.01.2024 Звіт з маркетингових послуг №01/12/2023.
В 2024 році ПЕРІОД: 01.01-02.02.2024 Звіт з маркетингових послуг №01/01/2024 ПЕРІОД: 01.02-19.02.2024 Звіт з маркетингових послуг №01/02/2024 ПЕРІОД: 01.03- 03.04.2024 Звіт з маркетингових послуг №01/03/2024 ПЕРІОД: 01.04-03.05.2024 Звіт з маркетингових послуг №01/04/2024 ПЕРІОД: 01.06-04.07.2024 Звіт з маркетингових послуг №01/06/2024 ПЕРІОД: 01.07-04.10.2024 Звіт з маркетингових послуг №01/07/2024 ПЕРІОД: 01.08-04.10.2024 Звіт з маркетингових послуг №01/08/2024 ПЕРІОД: 01.09-04.10.2024 Звіт з маркетингових послуг №01/09/2024 ПЕРІОД: 01.10- 05.11.2024 Звіт з маркетингових послуг №01/10/2024 ПЕРІОД: 01.11-04.12.2024 Звіт з маркетингових послуг №01/11/2024 ПЕРІОД: 01.12-02.01.2025 Звіт з маркетингових послуг №01/12/2024.
В 2025 році ПЕРІОД: 01.01-04.02.2025 Звіт з маркетингових послуг №01/01/2025 ПЕРІОД: 01.02-05.03.2025 Звіт з маркетингових послуг №01/02/2025 ПЕРІОД: 01.03- 18.03.2025 Звіт з маркетингових послуг № 01/03/2025.
Звіти включали інформацію про: період надання послуг; конкретні рекламні інструменти; місце та спосіб розміщення кожного рекламного банера; строк розміщення. За наслідком виконання маркетингових заходів сторони ТОВ «Маркасон» та ТОВ «Дефакто Рітейл Україна» підписували акти наданих послуг і відбувались відповідні господарські розрахунки (малюнок № 3 “Приклад маркетингового звіту" додаток “Візуальні матеріали” до позовної заяви).
Саме ці господарські операції були предметом дослідження відповідачем. Так під час самої перевірки відповідачем було досліджено акти наданих послуг, а після прийняття Акту Перевірки, в рамках розгляду Заперечення копії додаткових договорів та маркетингових звітів були надані Відповідачу разом з текстовим змістом пояснень в Запереченні.
Враховуючи викладене, суд вважає, що текстовий зміст додаткових договорів та текстовий зміст маркетингових звітів є прямим доказом фактичного надання маркетингових послуг та їх реального характеру. Таким чином, господарські операції з ТОВ «Маркасон» були документально підтверджені, мали реальний зміст та впливали на економічний результат діяльності Позивача, забезпечуючи просування товарів ТМ «DeFacto» на ринку та стимулювання попиту кінцевих покупців.
Відповідно до підпункту 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 ПК України маркетингові послуги (маркетинг) - це послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та після продажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).
Під постачанням послуг розуміється будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності (підпункт 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Як передбачено підпунктом 14.1.203 пункту 14.1 статті 14 ПК України, продаж результатів робіт (послуг) - це будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об`єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами за договорами оперативного лізингу (оренди), продажу, передачі права відповідно до авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об`єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної, у тому числі промислової власності.
Правові основи оподаткування ПДВ встановлено розділом V та підрозділом 2 розділу XX ПК України.
Згідно з підпунктами «а» і «б» пункту 185.1 статті 185 розділу V ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких відповідно до статті 186 розділу цього Кодексу розташоване на митній території України.
Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (пункт 187.1 статті 187 ПК України).
За змістом пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, ПДВ та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.
Зміст наведених правових норм свідчить про те, що надання маркетингових послуг повинно виражатись в певних діях виконавця таких послуг щодо, зокрема, розміщення продукції платника податку в місцях продажу, вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) постачальника до інформаційних баз продажу, збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги) тощо. Під продажем маркетингових послуг розуміються операції з надання таких послуг за умови компенсації їх вартості.
Тобто отримання маркетингових послуг передбачає наявність двостороннього зобов`язання між сторонами, де одна сторона має зобов`язання надати послуги, інша - зустрічний обов`язок оплатити їх.
Отже, визначене в повній мірі підтверджує реальність господарських операцій з маркетингових послуг отриманих ТОВ «Дефакто Рітейл Україна» від ТОВ «Маркасон», адже ТОВ «Маркасон» надавало позивачу маркетингові звіти, які підтверджують фактичне надання послуг, їхній зміст, обсяг та спрямованість на просування товарів Позивача. Зазначені звіти містять фотографічні зображення (макети) маркетингових матеріалів, інформацію про типи та формати маркетингових (рекламних) банерів, конкретні місця розташування маркетингових елементів на вебсайті, а також період проведення відповідних маркетингових кампаній.
Такі звіти, як і додаткові угоди, якими сторони узгоджували вартість та обсяг маркетингових послуг, були надані відповідачу в повному обсязі ще під час проведення перевірки. Незважаючи на це, контролюючий орган не надав належної правової та доказової оцінки зазначеним документам, не дослідив їх зміст та не співставив їх із фактичними умовами господарських операцій. Натомість, відповідач сформував передчасні та необґрунтовані висновки про те, що позивач не підтвердив реальність отриманих маркетингових послуг.
Таким чином, рішення податкового органу ґрунтується не на повному та всебічному дослідженні матеріалів перевірки, а на вибірковій та поверхневій оцінці поданих документів і як наслідок, висновки відповідача в Акті перевірки, який вплинув на оскаржувані податкові повідомлення – рішення, ґрунтуються на припущеннях та не враховують фактичних обставин діяльності позивача, специфіки роздрібного продажу, вимог законодавства щодо реальності господарських операцій та ведення їх обліку. 
Щодо маркетингових послуг у вигляді бонусної винагороди для ТОВ «Інтертоп Україна».
28.02.2020 позивачем укладено договір з ТОВ «Інтертоп Україна» про поставки товарів №0120/20 від 28.02.2020. Відповідно до п.1.1. Договору №0120/20 від 28.02.2020, Постачальник (Позивач) та обов`язується поставляти товари власність Покупцю (ТОВ «Інтертоп Україна»), a Покупець зобов`язується замовляти, приймати та оплачувати поставлені товари відповідно до умови Договору (про поставки товарів №0120/20 від 28.02.2020). 
Відповідно до п. 2.3. Договору про поставки товарів №0120/20 від 28.02.2020 Товариство надало ТОВ «Інтертоп Україна» право рекламувати продукцію під знаком DeFacto на території України. Згідно з вимогами п. 4.6 Постачальник (Позивач) надає Покупцеві додаткові знижки, які вказані безпосередньо в Специфікації та які зменшують її загальну суму в розмірі 24%. Підпунктом 5.3.1 Договору визначено, що оплата за товар здійснюється не пізніше 21 (двадцяти одного) календарного дня від дати поставки товару, зазначеної в п.3.1. та п .3.7. Договору.
Таким чином, позивач постачав товар ТОВ «Інтертоп Україна» однак з метою збільшення замовлень зі сторони Покупця, а саме ТОВ «Інтертоп Україна» Позивач був зацікавлений в швидкій реалізації ТОВ «Інтертоп Україна» товарів кінцевим споживачам. Збільшення попиту на товари стимулює збільшення нових замовлень від ТОВ «Інтертоп Україна» на поставку товарів у Товариства (Позивача)
Застосована модель господарської діяльності була реалізована шляхом укладання з ТОВ «Інтертоп Україна» Додаткових договорів №2, №3, №4, №5, №6, №7, №8, №9, №10, №11, №12, №13, №14, №15, №16, №17, №18, №19, №20, №21, №22, №23, №24, №25, №26, №27, №28, №29, №30, №31, №32, №33, №34, №35, №36, №37, №38, №39, №40, №41, №42, №43, №44, №45, №46, №47, №48, №49, №50.
Відповідно до текстового змісту яких, Товариство (Позивач) і ТОВ «Інтертоп Україна» погодили, що метою стимулювання збуту товару що постачається Постачальником (Позивачем) Покупцю (ТОВ «Інтертоп Україна») останній отримує бонусну винагороду за реалізацію споживачам у відповідно зазначені в додаткових угодах строки для товарів ТМ Defacto згідно з Додатками, які є невід`ємною частиною додаткових угод.
Такі Додатки містять визначення періоду застосування акційної роздрібної ціни, найменування моделі та артиклю на який розповсюджується відповідна акційна роздрібна ціна Покупця, яка направлена на збільшення реалізації споживачам товару ТМ Defacto та розмір винагороди, яку сплачує Постачальник (Позивач) на користь Покупця (ТОВ «Інтертоп Україна») за реалізацію Товарів ТМ Defacto кінцевим споживачам.
Обрана господарська модель була сформована для збільшення реалізації ТОВ «Інтертоп Україна» , що в кінцевому споживачу, що як наслідок має ефект збільшення та/або підтримання обсягів продажу товарів. Наслідком чого була реалізація продукції та отримання доходу, що безпосередньо пов`язано з господарською діяльністю Товариства (малюнок. №4 “Приклад п.2 додаткової угоди" додаток “Візуальні матеріали” до позовної заяви; малюнок №5 “Приклад звіту” додаток “Візуальні матеріали” до позовної заяви).
Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Кодексу. Постачання послуг згідно з підпунктом 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК України - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.
За підпунктом 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 ПК України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).
Використана позивачем модель мотиваційних бонусів для просування товарів на ринку є винагородою за досягнення певних економічних показників ТОВ «Інтертоп Україна» у межах своєї основної діяльності та сприяють пожвавленню збуту товарів постачальника, стимулюють просування товарів шляхом продажу кінцевим споживачам.
Факт того, що бонусні виплати на користь ТОВ «Інтертоп Україна» є винагородою за його послуги з ефективного збуту товарів (маркетингові послуги) підтверджується Договором про поставки товарів №0120/20 від 28.02.2020 та додатковими угодами до нього, що укладені між Позивачем та ТОВ «Інтертоп Україна», в яких чітко узгоджено правову природу таких виплат та умови їх отримання ТОВ «Інтертоп Україна» (строк дії і розмір винагороди, який чітко корелюється з строками та об`ємом реалізації товару кінцевим споживачам). Власне таким чином бонусна винагорода, яка сплачена позивачем на користь ТОВ «Інтертоп Україна» може (має) на підставі п. 198.1 ПКУ включались податковий кредит ПДВ на придбання маркетингових послуг.
Зазначене підтверджується правовою позицією яка була викладена в постанові Верховного Суду по справі №120/4866/18-а від 18.06.2021 року (провадження №К/9901/20816/19), в якій Верховний Суд зазначив «Бонусні виплати позивачу є винагородою за його послуги з ефективного збуту товарів (маркетингові послуги) підтверджується зазначеними вище положеннями договору між позивачем та постачальником, в якому сторони договору чітко узгодили правову природу таких виплат та умови їх отримання позивачем.Судова палата вважає за потрібне викласти правовий висновок щодо віднесення мотиваційних (бонусних) виплат, отриманих за дистриб`юторським договором, до винагороди за надання маркетингових послуг, які є об`єктом оподаткування ПДВ у розумінні пункту 185.1. статті 185 ПК України.»
Таким чином, господарські операції з ТОВ «Інтертоп Україна були реальними, належним чином документально оформленими та підтвердженими, а надані маркетингові послуги мали безпосереднє спрямування на просування товарів позивача та стимулювання продажів кінцевим споживачам.
Таким чином, висновки відповідача викладені в Акті Перевірки і скореговані без додаткових пояснень в листі вих. № 88561/6 від 01.08.2025 до 26 495 036 грн містять ознаки суперечності і як наслідок винесення необґрунтованого податкового повідомлення – рішення №00780840702 від 22 серпня 2025 року щодо заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 24 739 964 грн та штрафну санкцію за п. 123.1 ПКУ (25%) — 6 184 991 грн. Загальна сума грошового зобов`язання за податкового повідомлення – рішення №00780840702 від 22 серпня 2025 року становить 30 924 955 грн і підлягає скасуванню.
Разом з тим, всі документи, в тому числі первинні, які підтверджують реальність господарської операції між Позивачем та ТОВ «МАРКАСОН» і ТОВ «ІНТЕРТОП Україна» були надані на огляд інспекторам контролюючого органу під час проведення позапланової перевірки.
Вiдповiдно до п. 5 розд. II Порядку оформлення результатів документальних перевiрок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Мiнiстерства фiнансiв, України вiд 20.08.2015 №727 (далi - Порядок №727) зазначено, що Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.
Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.
Підпунктом 2) п. 4 розділу III Порядку № 727 передбачено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:
викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;
викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з первинними документами, бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;
зазначити інформацію щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документи та інформацію, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформацію щодо наявності пом`якшуючих обставин або обставин, що обтяжують або звільняють від фінансової відповідальності платника податків;
зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та/або бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;
у разі відсутності первинних документів, документів податкового та/або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі не надання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів;
Однак, аналіз Акту перевірки свідчить про невiдповiднiсть їx загальної та описової частин вимогам, встановленим у Порядку № 727, адже вони не вiдображають фактичних обставин справи та не мiстять чiткого обґрунтування i доказiв порушення позивачем податкового законодавства.
Так, Акт перевірки містить певну описову частину, позицію перевіряючих по відношенню до ТОВ «МАРКАСОН», ТОВ «ІНТЕРТОП УКРАЇНА» без зазначенням доказів, що її підтверджує та без їх надання, а крім того, без пояснення взагалі позиції перевіряючих, що надані документи не підтверджуть здійснені господарські операції.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду неодноразово вказав, що головна умова для врахування у складі податкових витрат вартості отриманих маркетингових послуг – документальне підтвердження та зв`язок таких витрат із господарською діяльністю платника податку (постанова ВС/КАС від 25.03.2021 у справі № 813/2781/17), що в даному випадку в повному обсязі було підтверджено Позивачем.
Також, отримані послуги були спрямовані на реальне настання позитивних наслідків для Позивача, оскільки таким чином відбулось збільшення обізнаності кінцевих споживачів та їх лояльності та позитивного ставлення до товарів ТМ «DeFacto» і як наслідок збільшення фактичних обсягів продажу його Товару в Україні загалом.
Щодо податку на прибуток. Розділ 3.1.1. Акту перевірки. Інші витрати (інвентаризація).
Епізод (порушення) щодо наслідків проведення Позивачем річних інвентаризацій за 2023 та 2024 роки. 
Проведено перевіркою відображених показників за період з 01.01.2018 по 31.03.2025 в сумі 72 085,4 тис. грн., на підставі таких документів: оборотно-сальдові відомості по рахункам 31, 33, 63, 31, 94, 79, 94, договори про фінансово-господарську діяльність, договори обслуговування, банківські виписки та інші.
Встановлено заниження задекларованих ТОВ «ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА» показників у рядку 2270 «Інші витрати» на загальну суму 10 964 345 грн., у тому числі по періодам: 2023 рік у сумі 8 316 138 грн., 2024 рік у сумі 2 648 207 грн.
Зазначені показники сформовані за наслідками проведення інвентаризацій в періоді з 19.05.2023 – 12.06.2023, 01.12.2023 – 18.12.2023, 03.11.2024 – 13.12.2024. За наслідками яких було встановлено нестачу товаро – матеріальних цінностей на суму 6 212 885,23 грн., 2 103 252,79 грн., та 2 648 207,26 грн. відповідно.
Відповідно до п.1 ст. 10 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» визначено обов`язок проводити інвентаризацію активів і зобов`язань для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.
Згідно з п. 2 статті 10 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» встановлено, що об`єкти і періодичність проведення інвентаризації визначаються власником (керівником) підприємства, крім випадків, коли її проведення є обов`язковим згідно з законодавством.
В свою чергу Наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879 затверджено «Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань» (надалі – «Положення про інвентаризацію»).
Відповідно до п. 7 Положення про інвентаризацію встановлено вичерпний перелік коли проведення інвентаризації є обов`язковим.
Зокрема згідно абз.1 п. 7 Положення про інвентаризацію, такий обов`язок встановлено перед складанням річної фінансової звітності в обсязі, які визначений п.10 Положення про інвентаризацію та в обсязі визначеному п.6 Положення про інвентаризацію.
На виконання відповідних приписів законодавця, позивач в періоді з 19.05.2023 – 12.06.2023 було проведено відповідну інвентаризацію на підставі наказу від 01.05.2023 № 01-інв «Про проведення щорічної інвентаризації» ТОВ «ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА».
Відповідно до наказу від 01.05.2023 № 01-інв «Про проведення щорічної інвентаризації» ТОВ «ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА» було визначено осіб, на яких покладено організацію і контроль з проведення такої інвентаризації, зокрема до складу діючої інвентаризаційної комісії входили Огуз ГЬОРГУНОГЛУ – менеджер (управитель) з адміністративної діяльності; Наталія Жила – менеджер в роздрібної торгівлі непродовольчими товарами; Андрій ДИДІВ – перший Керуючий магазином, Альона ГУЛА – фахівець з онлайн продаж.
Відповідно до протоколу за результатами річної інвентаризації було встановлено нестачу товаро – матеріальних цінностей на суму 6 212 885,23 грн.
За результатами проведення щорічної інвентаризації Товариством було складено і зареєстровано в ЄРПН податкову накладну від 30.06.2023 №297 з сумою податку на додану вартість (рядок 11) в розмірі 1 242 577,05 грн., від бази оподаткування (рядок 10) в сумі 6 212 885,23 грн., що відповідає нестачі сумі нестачі товарно – матеріальних цінностей, як того і вимагає законодавець.
В період з 01.12.2023 – 18.12.2023 було проведено відповідну інвентаризацію на підставі наказу від 30.11.2023 № 02-інв «Про проведення щорічної інвентаризації» ТОВ «ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА».
Відповідно до наказу від 30.11.2023 № 02-інв «Про проведення щорічної інвентаризації» ТОВ «ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА» було визначено осіб, на яких покладено організацію і контроль з проведення такої інвентаризації, зокрема до складу діючої інвентаризаційної комісії входили Огуз ГЬОРГУНОГЛУ – менеджер (управитель) з адміністративної діяльності; Наталія Жила – менеджер в роздрібної торгівлі непродовольчими товарами; Андрій ДИДІВ – перший Керуючий магазином, Альона ГУЛА – фахівець з онлайн продаж.
Відповідно до протоколу за результатами річної інвентаризації було встановлено нестачу товаро – матеріальних цінностей на суму 2 103 252,79 грн.
За результатами проведення щорічної інвентаризації Товариством було складено і зареєстровано в ЄРПН податкову накладну від 31.12.2023 №66 з сумою податку на додану вартість (рядок 11) в розмірі 420 650,558 грн., від бази оподаткування (рядок 10) в сумі 2 103 252,79 грн., що відповідає нестачі сумі нестачі товарно – матеріальних цінностей.
В період з 03.11.2024 – 13.12.2024 було проведено відповідну інвентаризацію на підставі наказу від 01.11.2024 № 05-інв «Про проведення щорічної інвентаризації» ТОВ «ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА».
Відповідно до наказу від 01.11.2024 № 05-інв «Про проведення щорічної інвентаризації» ТОВ «ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА» було визначено осіб, на яких покладено організацію і контроль з проведення такої інвентаризації, зокрема до складу діючої інвентаризаційної комісії входили Огуз ГЬОРГУНОГЛУ – менеджер (управитель) з адміністративної діяльності; Наталія Жила – менеджер в роздрібної торгівлі непродовольчими товарами; Андрій ДИДІВ – перший Керуючий магазином, Альона ГУЛА – фахівець з онлайн продаж.
Відповідно до протоколу за результатами річної інвентаризації було встановлено нестачу товаро – матеріальних цінностей на суму 2 648 207,26 грн.
За результатами проведення щорічної інвентаризації Товариством було складено і зареєстровано в ЄРПН податкову накладну від 31.12.2024 №77 з сумою податку на додану вартість (рядок 11) в розмірі 529 641,45 грн., від бази оподаткування (рядок 10) в сумі 2 648 207,26 грн., що відповідає нестачі сумі нестачі товарно – матеріальних цінностей.
Товариством було віднесено відповідні нестачі на суму 10 964 345 грн (в 2023 році 8 136 138 грн., та в 2024 році 2 648 207,26 грн.) товарно – матеріальних цінностей на рахунок 97 «Інші витрати» – це рахунок класу 9 «Витрати діяльності» згідно з Планом рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств та організацій, який затверджений наказом Мінфіну України № 291 від 30.11.1999.
Таким чином Відповідач виконав зобо`язання встановленні законодавцем та провів відповідні інвентаризації. Власне Акти інвентаризації (протоколи інвентаркомісії), складені за результатами інвентаризації і є тими документами, що підтверджують факт нестачі товарно-матеріальних цінностей і дають Позивачу відповідне право віднести на рахунок 97 «Інші витрати» – це рахунок класу 9 «Витрати діяльності».
Однак, на думку відповідача, позивач додатково мав би вчинити дії, направлені на притягнення працівників позивача до матеріальної відповідальності і, як наслідок компенсувати нестачі, які виявлені під час проведених інвентаризацій.
Аналізуючи зміст відповідного розділу Акту перевірки, суд звертає увагу суду на те, що викладені контролюючим органом висновки не ґрунтуються на фактичних даних бухгалтерського чи податкового обліку Товариства. Навпаки, структура тексту, термінологія та стиль подання свідчать про те, що відповідні фрагменти Акту є компіляцією матеріалів загального характеру, запозичених із відкритих джерел (у тому числі мережі Інтернет), та не мають жодного причинно-наслідкового зв`язку з реальними господарськими операціями Позивача.
Фактично Відповідач не здійснив належного аналізу документів, наданих під час перевірки, а обмежився передруком теоретичних положень, які не мають жодного стосунку до обставин цілей проведення перевірки і вийшов за межі дискреційних повноважень і ігноруючи наявність документів наданих Товариством, замість глибинного аналізу, дослідження, співставлення матеріалів перевірки з нормами законодавства, в тому числі в сфері діяльності податкового органу сформував висновки щодо начебто завищення Товариством показників задекларованих в рядку 2270 «Інші витрати» на загальну суму 10 964 345 грн. на підставі блогу (статті) датованої 2021 роком і опублікованої в мережі «Інтернет».
Натомість, позивач вчинив повну сукупність дій, яку законодавець зобов`язував позивача вчинити, а саме провів інвентаризації в строк та в спосіб встановлений Положення про інвентаризацію і відніс відповідні результати щорічних інвентаризації до відповідних граф під час декларування річної фінансової звітності).
Положення про інвентаризацію чи Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не встановлює зобов`язань за наслідками проведення інвентаризації перед складанням річної фінансової звітності звертатись до правоохоронних органів, або як зазначає податковий орган – встановлювати винних осіб серед матеріально – відповідальних осіб Товариства. Більше того, Товариство не могло знати і не знало про наявність нестач до проведення відповідної річної інвентаризації. Крім того, законодавець чітко унормував, що мета інвентаризації це забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. Тобто мета інвентаризації перед складанням річної фінансової звітності – фактична перевірка наявності відповідних цінностей і достовірності бухгалтерського обліку. Це додатково підтверджується абз. 2 пункту 5 Положення про інвентаризацію, як установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», саме первинні документи є підставою для бухгалтерських записів. Результати інвентаризації перед складанням річної фінансової звітності Товариство, які оформлені належним чином і є відповідним первинним документом.
Крім того, незрозуміло логічно–послідовний зв`язок між нестачами, які були зафіксовані за наслідками проведення інвентаризації перед складанням річної фінансової звітності і виною працівників Товариства. Роздрібна торгівля в магазинах передбачає вільне розміщення товару в приміщеннях Товариства і висновки податкового органу, що нестачі відбулись внаслідок крадіжок працівниками Товариства є необґрунтованими і передчасними.
Податковий орган встановлює нелогічний та безпідставний зв`язок між зафіксованими нестачами за наслідками інвентаризації та нібито виною працівників Товариства, посилаючись при цьому на статтю про матеріальну відповідальність.
Вина працівників Товариства та їхня матеріальна відповідальність є окремим правовим питанням, що регулюється трудовим законодавством (зокрема, Кодексом законів про працю України) та внутрішніми документами підприємства. Встановлення вини конкретних працівників вимагає проведення окремого службового розслідування, доведення факту завдання ними збитків та причинно- наслідкового зв`язку між їхніми діями та нестачею.
Суд враховує позицію позивача, згідно якої твердження податкового органу про те, що нестачі відбулись внаслідок крадіжок працівниками Товариства, є необґрунтованими та передчасними. Обґрунтування того, що за результатами інвентаризації перед складанням річної фінансової звітності Товариство мало розпочати дії, передбачені в Постанові Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року №116 необґрунтованими з огляду на той факт, що висновки про застосування відповідної Постанови №116 від 22.01.1996 року сформовані податкових органом не на основі аналізу законодавства, а шляхом часткового копіювання частини тексту статті викладеної в мережі Інтернет на веб сайті «Правова порада» за унікальним URL посиланням https://pravo-porada.com.ua/articles-66/619-vyznachennya- rozmiru-zbytkiv? (малюнок №7 “Порівняльна таблиця” додаток “Візуальні матеріали” до позовної заяви).
Зокрема податковим органом використано посилання на нібито то Закон України «Про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації, розкраданням знищенням (псуванням) або втратою.
Проте відповідного акту законодавства на яке посилається Відповідач не існує в правовому полі України. В якості припущення, можливо йдеться про Закон України «Про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації, розкраданням знищенням (псуванням) або втратою дорогоцінних матеріалів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей». Поряд цим Товариство не може керуватись відповідним нормативно – правовим актом, в силу того, що основна діяльність Товариства – роздрібна торгівля одягом в магазинах мережі ТМ «DeFacto».
Зокрема, в як зазначає податковий орган в абз 3, сторінки 14 Акту перевірки «Порядок визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року №116».
Втім, Порядок № 116 не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки після численних змін у ньому фактично залишено лише два пункти, які визначають, що такий документ мав би містити механізм оцінки збитків від розкрадання, нестачі чи псування матеріальних цінностей, та спосіб їх визначення шляхом незалежної оцінки відповідно до стандартів оцінки. Усі інші положення Порядку (пункти 3– 9), що колись містили формули розрахунку та окремі процедурні правила, були повністю виключені постановою КМУ № 1253 від 07.12.2011, а тому документ не встановлює та не може встановлювати жодних правил проведення інвентаризації, порядку документального оформлення нестач, визначення винних осіб або податкових наслідків таких операцій. Відтак посилання контролюючого органу на Порядок № 116 як на нормативну підставу для донарахувань є юридично неспроможним та виходить за межі предмету регулювання цього акту.
Враховуючи зазначене, суд вважає що податковий орган під час перевірки та складання Акту перевірки не здійснив належного аналізу норм податкового законодавства, сформував висновки, що ґрунтуються виключно на припущеннях та неофіційних джерелах інформації (у тому числі матеріалах з мережі Інтернет, які не мають статусу нормативних актів чи офіційних роз`яснень контролюючих органів);проігнорував надані Товариством первинні документи, та склав Акт перевірки з порушенням вимог п. 86.1 Податкового кодексу України та п. 5 Порядку № 727, які вимагають чіткого, об`єктивного та повного відображення встановлених фактів.
Водночас, Товариством було дотримано вимоги податкового законодавства в цілому, а дії Товариства щодо проведення інвентаризації перед складанням річної фінансової звітності відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про інвентаризацію.
Суд враховує, що позивач, аналізуючи встановлені контролюючим органом обставини щодо порядку нарахування амортизації за період з 01.01.2018 по 31.03.2025, визнав правомірність певної частини висновків акту документальної планової виїзної перевірки, а саме — висновків щодо порушень, які стосуються:
1. неправильного визначення строку корисного використання поліпшень орендованих основних засобів, та
2. нарахування амортизації на активи, які фактично не використовувались у господарській діяльності підприємства у березні–червні 2022 року.
Відповідно до пунктів 8 НП(С)БО 14 «Оренда», пункту 21 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Мінфіну №561, а також положень пунктів 138.1 та 138.2 статті 138 ПКУ, витрати орендаря на поліпшення орендованих об`єктів операційної оренди, які збільшують майбутні економічні вигоди від їх використання, обліковуються як окремий об`єкт групи 9 «інші основні засоби» з мінімальним строком корисного використання 12 років.
Позивач визнав, що амортизація була помилково розрахована виходячи зі строку 10 років, у зв`язку з чим були завищені інші операційні витрати на загальну суму 7 273 117,80 грн, у тому числі:
за 2021 рік — 1 238 411 грн; за 2022 рік — 1 991 776 грн; за 2023 рік — 1 991 775 грн;
за 2024 рік — 2 051 154 грн.
Крім того, позивач погодився з висновками перевірки щодо неправомірного нарахування амортизації у березні–червні 2022 року у зв`язку з невикористанням приміщень у господарській діяльності, що призвело до завищення витрат на суму 878 735 грн.
Таким чином, загальний обсяг сум, щодо яких позивач не заперечує висновки контролюючого органу, становить 8 151 852,80 грн. У цій частині позовні вимоги не заявляються, оскільки зазначені висновки фактично підтверджуються первинними документами та положеннями національних стандартів бухгалтерського обліку, а також нормами Податкового кодексу України.
Разом з тим, виходячи викладеного, відповідач допустив порушення законодавства при формуванні наступних висновків в Акті перевірки, що мали прямий вплив на винесення оскаржуваних рішень:
- щодо операцій з повернення товарів кінцевим споживачам за 2018 рік відповідачем безпідставно проігноровано спеціальні норми Закону України «Про захист прав споживачів» та законодавства про РРО, які не передбачають обов`язку покупця подавати письмову заяву на повернення товару, а також встановлюють фіскальний чек повернення як належний первинний документ. Податковий орган фактично підмінив вимоги закону власним баченням належного документального оформлення, чим вийшов за межі наданих повноважень та неправомірно кваліфікував реальні операції як такі, що не підтверджені документально.
- при оцінці господарських операцій з ТОВ «Маркасон» та ТОВ «Інтертоп Україна» Відповідачем без належного правового та доказового аналізу відкинуто весь комплекс наданих первинних документів (договори, додаткові угоди, маркетингові звіти, акти,), натомість зроблено висновок про «нереальність» маркетингових послуг. Такий підхід суперечить вимогам статей 44, 77, 86 ПК України щодо обов`язку контролюючого органу повно, всебічно і об`єктивно дослідити всі надані платником документи, а також ігнорує визначення маркетингових послуг і формування податкового кредиту з ПДВ, встановлені Податковим кодексом.
- при кваліфікації результатів інвентаризацій за 2023– 2024 роки Відповідач фактично підмінив аналіз норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про інвентаризацію компіляцією публіцистичних матеріалів з мережі Інтернет, які не є джерелами податкового права. На цій підставі податковий орган без жодних доказів зробив припущення про нібито вину працівників Позивача та «обов`язок» ініціювати процедури стягнення збитків, хоча чинне законодавство не ставить правомірність віднесення нестач на рахунок 97 у залежність від результатів таких процедур. Це свідчить про відсутність належного причинно-наслідкового зв`язку між встановленими фактичними даними, нормами права та висновками.
У сукупності зазначені порушення свідчать про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті без належного дослідження фактичних обставин, з відступом від вимог Податкового кодексу України, законодавства про бухгалтерський облік, захист прав споживачів та застосування РРО, а також принципів верховенства права, правової визначеності та пропорційності. Відтак, такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Разом з тим, суд враховує посилання позивача на те, що останній, перед укладанням Договору з вказаними вище контрагентами проявив в необхідному обсязі розумну обережність.
За звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.
При цьому свідоцтво про державну реєстрацію та наявність реєстрації постачальника в органах податкової служби не характеризують підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентноспроможну особу на ринку, що гарантує виконання своїх зобов`язань через уповноважених представників. А відтак доказами прояву розумної обережності слугують не лише установчі документи та витяги з Єдиного державного реєстру, але й обґрунтування мотивів вибору контрагента, обставин укладення та виконання договорів, перевірка ділової репутації контрагента, повноважень осіб, що діють від імені підприємства.
Зокрема були перевірені необхідні реєстри за результатами яких було виявлено, про відсутність будь-яких спорів в суді з правоохоронними чи адміністративними органами, відсутність кримінальних та виконавчих проваджень щодо контрагента, відсутності податкового боргу, наявності ресурсів, відповідності КВЕДІВ видам діяльності, достатнього, на думку позивача, статутного капіталу у його контрагентів, тривалий час роботи (враховуючи дату реєстрації як юридичної оси), що дало Позивачу змогу пересвідчитись в належній «добросовісності» контрагентів та можливості початку співпраці з ними.
Розумна обачність має важливе значення також і для застосування штрафу у розмірі 25% на підставі ст. 123 ПК України.
Так, відповідно до пунктів 109.1, 109.2 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
Особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 112.1 статті 112 ПК України).
Відповідно до пункту 112.2 статті 112 ПК України особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності
Пунктом 112.7 статті 112 ПК України зазначено, що у разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.
Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.
Звичайна вина в податковому праві, з огляду на зміст пункту 112.2 статті 112 ПК України, наявна тоді, коли особа не вжила достатніх заходів для того, щоб поводитися розумно, добросовісно і з проявами належної обачності під час вчинення дій або бездіяльності, за які передбачено фінансову відповідальність, і ці обставини було доведено контролюючим органом. Причому усі наведені обставини мають бути наявними у сукупності (нерозумно, недобросовісно та без належної обачності). Тобто, щоб визнати особу винною, потрібно довести, що вона діяла водночас і нерозумно, і недобросовісно, і без належної обачності, при цьому, маючи змогу поводитися належними чином.
На відміну від цього, умисна вина наявна в тому разі, коли особа не лише не вжила достатніх заходів для того, щоб зберігати належну розумність, добросовісність та обачність, але також і вчинила певні конкретні діяння, спрямовані на невиконання податкового обов`язку.
Абзацом 2 пункту 109.1 статті 109 ПК України встановлено, що умисність діяння полягає в удаваному, цілеспрямованому створенні умов, які не можуть мати іншої мети, крім як порушення податкового законодавства чи іншого законодавства, що контролюється податковими органами. Цілеспрямоване створення умов для невиконання податкових обов`язків за своїм характером має відрізнятися від власне невиконання податкового обов`язку. Іншими словами, не можна визнати вчинене податкове правопорушення умисним лише за наявності самого факту невиконання вимог законодавства. Невиконання податкового обов`язку - це наслідок, який має бути результатом (1) або невжиття платником податків належних заходів з метою виконання такого обов`язку (і тоді правопорушення буде просто винним), (2) або цілеспрямованих діянь, метою яких є створення умов для невиконання вимог закону (і тоді правопорушення буде умисним).
п. 123.1. ст. 123 ПК України, передбачено, що вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/ або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
В свою чергу п. 123.2. ст. 123 ПК України передбачено, що діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Отже, юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за пунктами 123.2 статті 123 ПК України, є обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 ПК України.
Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу.
У противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру.
Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Отже, необхідною умовою притягнення платника податків до фінансової відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого пунктами 123.2 статті 123 ПК України, є наявність умисних дій та вини такого платника податків, що зумовлює обов`язок контролюючого органу під час перевірки встановити доведеність обставин, які б свідчили про цілеспрямоване створення платником податків умов, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України.
Контролюючим органом застосовано до позивача штраф в розмірі 25 відсотків від суми визначеного ним грошового зобов`язання, як за діяння, передбачені пунктом 123.2 статті 123 ПК України.
Водночас, в Акті перевірки контролюючим органом не зазначено обставини та не доведено фактів, які свідчили б про умисне порушення платником податків строків сплати грошового зобов`язання.
Умовами, які визначають вину особи, у розумінні статті 112 ПК України є: встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте невжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання; доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, однак, невжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи у вчиненні податкового правопорушення.
Отже, Податковим кодексом України на контролюючий орган покладено обов`язок доведення вини, без виконання якого особу не можливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого необхідною умовою є наявність вини.

Для кваліфікації діянь позивача як таких, що вчинені умисно (що є підставою для застосування санкції за пунктом 123.2 ст.123 ПК України), контролюючий орган має довести існування обставин, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Втім наявність таких обов`язкових передумов під час розгляду цієї справи відповідачем доведена не була.
Так, відповідачем не доведено, в тому числі не надано будь-яких доказів, що позивач діяв удавано, цілеспрямовано, нерозумно, недобросовісно та без належної обачності створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України, внаслідок чого він має бути притягнутий до фінансової відповідальності саме як за умисне вчинення податкового правопорушення.
Окремо слід звернути увагу й на принципі індивідуалізації юридичної відповідальності, що закріплений статтею 61 Конституції України.
Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.
Слід також врахувати рішення Європейського суду з прав людини у справах "Булвес АД проти Болгарії" та "Бізнес Супорт Центр проти Болгарії", які підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.
Оскільки були наявні всі первинні документи, вони складені без будь-якого порушення, підтверджували реальність проведених операцій, їх використання у власній господарській діяльності, податкові накладні прийняті Відповідачем та зареєстровані у в Єдиному реєстрі податкових накладних, Позивач вважає, що у Відповідача були відсутні підстави для винесення спірних податкових повідомлення рішення і вони є протиправним та підлягають скасуванню.
У Рішенні від 20.10.2011 у справі "Rysovskyy v. Ukraine" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Beyeler v. Italy", "Oneryildiz v. Turkey", "Megadat.com S.r.l. v. Moldova", "Moskal v. Poland") на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Lelas v. Croatia" і "Toscuta and Others v. Romania") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (Oneryildiz v. Turkey", та "Beyeler v. Italy").
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Lelas v. Croatia").
У відповідності до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).
Відповідно до п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі висновків акта перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
У силу вимог ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 КАС України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА" (місцезнаходження: 03022, м. Київ, вул. Васильківська, 30, корпус Д, офіс 706; код ЄДРПОУ 41670667) до Головного управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ 44116011) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити.
2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ 44116011) від 22.08.2025р. за №№ 00780100702, 00780110702, 00780120702, 00780080702.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ 44116011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕФАКТО РІТЕЙЛ УКРАЇНА" (місцезнаходження: 03022, м. Київ, вул. Васильківська, 30, корпус Д, офіс 706; код ЄДРПОУ 41670667) сплачений судовий збір у розмірі 30 280,00 грн (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривень).
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.