Справа №949/459/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року    м.Дубровиця
Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді: Оборонової І.В.,
за участю секретаря: Волкодав А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» Усенко Михайло Ігорович звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 та просить стягнути з неї на користь позивача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №37091-09/2023 від 28 вересня 2023 року в загальному розмірі 44800,00 грн, а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, та витрати на професійну правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №37091-09/2023, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачці грошові кошти у сумі 8000,00 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки у порядку і строки, визначені договором та додатком до нього.
Кредитний договір укладено в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», шляхом проходження відповідачкою ідентифікації, ознайомлення з умовами кредитування, акцепту пропозиції укласти договір та підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши відповідачці кредитні кошти на платіжну картку, реквізити якої були зазначені при оформленні кредиту.
У подальшому, 29 березня 2024 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу №29032024, на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги до боржників первісного кредитора, у тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №37091-09/2023 від 28 вересня 2023 року.
Відповідачка належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, отримані кредитні кошти у встановлений договором строк не повернула, проценти за користування кредитом не сплатила, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Станом на дату звернення до суду заборгованість становить 44800,00 грн, з яких 8000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 36800,00 грн - заборгованість за процентами.
До початку розгляду справи від представника позивача до суду надійшло клопотання, у якому він просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Від відповідачки ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона зазначила, що не погоджується з позовними вимогами у заявленому розмірі. Факт отримання кредитних коштів у сумі 8000,00 грн відповідачка не заперечила, однак вважає заявлену до стягнення суму 44800,00 грн непропорційною та такою, що не підтверджена належними доказами. Зокрема, відповідачка посилається на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неперевіреним, суперечливим та не містить єдиної методики розрахунку, оскільки у різні періоди застосовувалися різні суми нарахувань, що, на її думку, унеможливлює перевірку їх відповідності умовам договору. Також відповідачка вказує, що значна частина заявленої суми є штрафними санкціями та нарахуваннями, які явно перевищують розмір основного зобов`язання і не відповідають принципам співмірності відповідальності. У зв`язку з цим просить стягнути лише фактично отриману суму кредиту та обґрунтовані, належним чином підтверджені нарахування.
Окремо від відповідачки надійшло клопотання про зменшення або відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, у якому вона просить зменшити заявлені позивачем витрати у сумі 8000,00 грн, посилаючись на їх завищеність, неспівмірність зі складністю справи та обсягом наданих послуг, а також на відсутність доказів фактичної оплати таких витрат. Відповідачка також просила розглянути справу за її відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, подані сторонами, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, перевіривши доводи позивача та заперечення відповідачки, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статей 76, 77, 78, 80, 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, допустимими є докази, одержані у порядку, встановленому законом, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають можливість дійти висновку про наявність або відсутність відповідних обставин справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права або інтересу.
Судом встановлено, що 28 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №37091-09/2023.
Із договору вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» надало відповідачці фінансовий кредит у розмірі 8000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку і строки, визначені договором.
Відповідно до пункту 1.2 договору тип кредиту визначено як кредит, мета отримання кредиту — на власні потреби клієнта, строк кредитування становить 360 днів, датою надання кредиту визначено 28 вересня 2023 року, а датою погашення кредиту — 21 вересня 2024 року. У цьому ж пункті договору зазначено, що наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування.
Згідно з пунктом 1.4 договору за користування кредитом нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки є фіксованим, а процентна ставка становить 2,50 % на день та застосовується у межах строку кредитування, визначеного договором.
Згідно з пунктом 1.5 договору клієнт зобов`язується сплачувати проценти кожні 25 днів, а детальні строки повернення кредиту та сплати процентів визначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, тобто у графіку платежів, який є додатком №1 до договору та його невід`ємною частиною.
Відповідно до пункту 1.6 договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, у тому числі з використанням реквізитів платіжної картки, зазначеної у договорі, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит вважається наданим у день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами.
Розділом 2 договору визначено порядок його укладення. Зокрема, договором передбачено, що перед укладенням договору Товариство здійснює ідентифікацію та верифікацію клієнта, а прийняття пропозиції укласти кредитний договір здійснюється шляхом вчинення клієнтом відповідних дій в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до пунктів 2.15–2.18 договору клієнт може прийняти або відмовитися від пропозиції укласти кредитний договір. У разі прийняття пропозиції клієнт натискає кнопку «Підписати», отримує одноразовий ідентифікатор та вводить його у відповідне поле. Введення такого коду на сайті Товариства підтверджує прийняття клієнтом пропозиції на укладення кредитного договору, а електронний підпис накладається на оригінал договору.
Згідно з пунктом 3.1 договору повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюються згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору. За змістом пункту 3.3 договору проценти нараховуються у межах строку кредитування, починаючи з дня надання кредиту клієнту і до дати повернення кредиту включно.
Судом також досліджено паспорт споживчого кредиту, який надавався споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Із нього вбачається, що кредитодавцем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит», сума кредиту становить 8000,00 грн, строк кредитування — 360 днів, кредит надається безготівковим шляхом переказу на банківську картку споживача, процентна ставка становить 2,50 % на день, тип процентної ставки — фіксована, загальні витрати за кредитом становлять 72000,00 грн, а орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 80000,00 грн.
Із додатку №1 до договору, який є графіком платежів, убачається, що сторони визначили періодичність та розмір платежів за договором. У графіку передбачено сплату процентів за користування кредитом у відповідні розрахункові періоди, а в останній день строку кредитування — 21 вересня 2024 року — сплату тіла кредиту та процентів. Усього графіком визначено суму кредиту 8000,00 грн, проценти за користування кредитом 72000,00 грн та загальну вартість кредиту 80000,00 грн.
Таким чином, зі змісту кредитного договору, паспорта споживчого кредиту та графіка платежів убачається, що відповідачці до укладення договору було повідомлено основні умови кредитування, зокрема суму кредиту, строк користування кредитом, порядок його надання та повернення, розмір процентної ставки, періодичність сплати процентів, загальну суму процентів за весь строк користування кредитом та орієнтовну загальну вартість кредиту.
Оцінюючи належність та допустимість доказів укладення кредитного договору, суд виходить з того, що договір було укладено в електронній формі, а тому факт його укладення має встановлюватися з урахуванням положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію».
За змістом статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій, у тому числі електронній формі.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а воля сторін виражена за допомогою електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Частина друга статті 639 ЦК України встановлює, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором є даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з частинами третьою, шостою, восьмою, дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти та прийняття такої пропозиції другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Електронний договір, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Судом досліджено заявку-анкету клієнта на отримання фінансового кредиту, з якої вбачається, що в ній зазначені персональні дані відповідачки, адресні та контактні відомості, інформація щодо доходу, а також реквізити платіжної картки для отримання кредитних коштів. Вказані дані узгоджуються з іншими документами кредитної справи та з відомостями, зазначеними у договорі.
Судом також досліджено інформаційне повідомлення споживача, у якому зазначені дані відповідачки, її контактна інформація та відомості, необхідні для укладення і виконання договору. У цьому документі відповідачка підтвердила передачу та використання її персональних даних, у тому числі у разі невиконання зобов`язань за договором, а також підтвердила обізнаність із можливими наслідками прострочення виконання грошового зобов`язання.
З довідки про ідентифікацію вбачається, що ОСОБА_1 , персональні дані якої відповідають даним, зазначеним у договорі та інших матеріалах кредитної справи, як клієнт за договором №37091-09/2023 від 28 вересня 2023 року була ідентифікована Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит». Акцепт договору, тобто його підписання аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора, здійснено шляхом використання одноразового ідентифікатора 0459, який було направлено на фінансовий номер телефону, зазначений клієнтом при оформленні кредиту.
Кредитний договір, додаток до нього, паспорт споживчого кредиту, заявка-анкета клієнта, інформаційне повідомлення споживача та довідка про ідентифікацію у своїй сукупності підтверджують послідовність дій, необхідних для укладення електронного договору: надання відповідачкою персональних даних та реквізитів банківської картки, ознайомлення з умовами кредитування, отримання одноразового ідентифікатора, введення такого ідентифікатора та акцепт умов договору. Така сукупність доказів свідчить про волевиявлення відповідачки на укладення договору саме на тих умовах, які викладені у договорі №37091-09/2023 від 28 вересня 2023 року та додатку до нього.
Введення відповідачкою одноразового ідентифікатора з метою підписання кредитного договору є дією, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та умов договору прирівнюється до підписання договору власноручним підписом у письмовій формі. Тому суд приходить до висновку, що договір про надання фінансового кредиту №37091-09/2023 від 28 вересня 2023 року був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 належним чином, у письмовій електронній формі, з дотриманням вимог цивільного законодавства та Закону України «Про електронну комерцію».
Факт виконання первісним кредитором свого обов`язку щодо надання кредитних коштів підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» iPay.ua, відповідно до якого 28 вересня 2023 року було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта у сумі 8000,00 грн, із зазначенням номера транзакції в системі iPay.ua та призначення платежу.
Крім того, на виконання запиту суду Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» надано інформацію від 06 квітня 2026 року №20.1.0.0.0/7-260401/59178-БТ, згідно з якою на ім`я відповідачки у банку емітовано платіжну картку, реквізити якої відповідають реквізитам картки, зазначеним у кредитному договорі. Із цієї ж інформації вбачається, що на рахунок, відкритий до вказаної картки, у період з 28 вересня 2023 року по 03 жовтня 2023 року було зараховано кошти у сумі 8000,00 грн. Також банком зазначено, що відповідачка була верифікована шляхом підписання анкети-заяви з ідентифікації клієнта.
Отже, матеріалами справи підтверджено не лише укладення кредитного договору в електронній формі, але й реальне виконання первісним кредитором своїх обов`язків за договором, а саме надання відповідачці кредитних коштів у сумі 8000,00 грн шляхом їх безготівкового перерахування на належну їй банківську картку. При цьому сам факт отримання кредитних коштів у зазначеному розмірі відповідачка у відзиві не заперечує.
Водночас після отримання кредитних коштів у відповідачки виник зустрічний обов`язок виконати умови кредитного договору, тобто повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у визначені договором строки.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, строку користування кредитом та інших факторів.
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 525, 526, 629 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Із розрахунку заборгованості, поданого позивачем, убачається, що за відповідачкою за договором №37091-09/2023 від 28 вересня 2023 року обліковується заборгованість у загальному розмірі 44800,00 грн, яка складається з 8000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 36800,00 грн заборгованості за процентами.
Оцінюючи заперечення відповідачки щодо неперевіреності та непропорційності розрахунку заборгованості, суд виходить із того, що розрахунок заборгованості не може оцінюватися ізольовано від інших доказів у справі. У цій справі він не є єдиним доказом позовних вимог, оскільки узгоджується з умовами кредитного договору, паспортом споживчого кредиту, графіком платежів, довідкою про ідентифікацію, листом платіжного провайдера, відповіддю банку про зарахування кредитних коштів, договором факторингу та витягом із реєстру боржників.
Суд враховує, що за умовами договору та графіка платежів проценти за користування кредитом за весь строк кредитування визначені у сумі 72000,00 грн, а загальна вартість кредиту для споживача — 80000,00 грн. Водночас позивач у цій справі заявив до стягнення проценти у розмірі 36800,00 грн, тобто суму, яка є меншою від загальної суми процентів, передбаченої графіком платежів за весь строк користування кредитом.
При цьому заявлені до стягнення 36800,00 грн є саме процентами за користування кредитом, а не штрафом, пенею чи іншою неустойкою. Позивачем не заявлено до стягнення штрафні санкції або пеню, а предмет позову в частині заборгованості обмежений тілом кредиту та процентами за користування кредитом.
З огляду на це посилання відповідачки на надмірність штрафних санкцій саме по собі не спростовує обґрунтованості заявлених вимог у частині процентів, оскільки стаття 551 ЦК України регулює питання зменшення розміру неустойки, тоді як заявлена позивачем сума процентів є платою за користування кредитними коштами, розмір та порядок сплати якої сторони погодили у договорі, паспорті споживчого кредиту та графіку платежів.
Разом з тим доводи відповідачки щодо необхідності перевірки розміру заявлених процентів судом враховані. Перевіривши співвідношення заявленої суми процентів із умовами договору, паспортом споживчого кредиту, графіком платежів та витягом з реєстру боржників, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем сума процентів у розмірі 36800,00 грн знаходиться в межах погоджених сторонами умов договору і не перевищує обсягу права вимоги, який перейшов до позивача.
Відповідачка не подала власного контррозрахунку заборгованості, не навела конкретної арифметичної помилки у розрахунку позивача, не надала доказів повного або часткового погашення кредиту чи процентів, а також не надала доказів недійсності кредитного договору, оспорення його умов, припинення зобов`язання або звільнення її від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом.
Суд також враховує, що кредитний договір №37091-09/2023 від 28 вересня 2023 року є чинним, недійсним у судовому порядку не визнавався, доказів його розірвання або припинення матеріали справи не містять. Доказів того, що відповідачка зверталася до первісного кредитора із заявами про несанкціоноване укладення договору від її імені, про відсутність волевиявлення на укладення договору, про помилкове зарахування коштів або про повернення кредитних коштів, суду не подано.
За таких обставин доводи відповідачки про непропорційність заявленої суми не спростовують права позивача на стягнення процентів у заявленому розмірі, оскільки відповідачка була ознайомлена з умовами кредитування до укладення договору, акцептувала ці умови шляхом використання одноразового ідентифікатора, фактично отримала кредитні кошти, однак доказів належного виконання взятих на себе зобов`язань не надала.
Судом також встановлено, що після укладення кредитного договору та виникнення у відповідачки грошового зобов`язання відбулася заміна кредитора у зобов`язанні.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу одна сторона передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони за плату, а друга сторона відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне у майбутньому.
29 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит», як первісним кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», як новим кредитором, було укладено договір факторингу №29032024, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких визначений у відповідному реєстрі боржників.
На підтвердження переходу права вимоги позивачем надано договір факторингу №29032024 від 29 березня 2024 року, витяг з реєстру боржників до договору факторингу, акт приймання-передачі реєстру боржників, а також платіжну інструкцію про оплату купівельної ціни за договором факторингу.
З аналізу наданих позивачем документів убачається, що право вимоги за договором №37091-09/2023 від 28 вересня 2023 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 , було включено до переліку прав вимоги, які передавалися новому кредитору. У витягу з реєстру боржників зазначено дані відповідачки, номер і дату кредитного договору, розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами, а також загальний розмір заборгованості 44800,00 грн.
Суд звертає увагу, що реєстр боржників у таких правовідносинах має значення документа, який конкретизує передані права вимоги, оскільки саме у ньому визначається перелік боржників, кредитні договори, за якими передаються права вимоги, та розмір заборгованості за відповідними договорами. Тому наявність у витягу з реєстру боржників відомостей про відповідачку та кредитний договір №37091-09/2023 від 28 вересня 2023 року підтверджує, що спірне право вимоги було предметом відступлення та перейшло до нового кредитора.
Факт укладення договору факторингу, передання реєстру боржників і здійснення оплати купівельної ціни за договором факторингу у своїй сукупності підтверджують реальність правочину щодо відступлення права грошової вимоги. Доказів того, що договір факторингу №29032024 від 29 березня 2024 року визнаний недійсним, розірваний, припинений або що право вимоги за кредитним договором №37091-09/2023 від 28 вересня 2023 року не перейшло до позивача, матеріали справи не містять. Відповідачкою таких доказів суду також не подано.
Саме по собі відступлення права вимоги до настання кінцевого строку виконання кредитного зобов`язання не суперечить положенням цивільного законодавства, оскільки предметом договору факторингу може бути не лише наявна грошова вимога, строк платежу за якою настав, але й майбутня вимога. Для вирішення цього спору визначальним є те, що спірна вимога була індивідуалізована у реєстрі боржників, пов`язана з конкретним кредитним договором та конкретним боржником, а тому могла бути предметом відступлення.
Стосовно можливого значення повідомлення боржника про відступлення права вимоги суд зазначає, що саме по собі неповідомлення боржника про заміну кредитора не припиняє зобов`язання та не є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову нового кредитора, якщо факт переходу права вимоги належним чином підтверджений. Наслідком неповідомлення боржника про заміну кредитора може бути ризик для нового кредитора у випадку виконання боржником зобов`язання первісному кредитору. Однак матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка після відступлення права вимоги виконала зобов`язання первісному кредитору або сплатила будь-які кошти в рахунок погашення спірної заборгованості.
За таких обставин суд приходить до висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» є належним позивачем у даній справі, оскільки саме до нього перейшло право вимоги до відповідачки за договором про надання фінансового кредиту №37091-09/2023 від 28 вересня 2023 року.
Надаючи оцінку всім доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено обставини укладення між первісним кредитором та відповідачкою кредитного договору, надання відповідачці кредитних коштів у сумі 8000,00 грн, виникнення у відповідачки обов`язку повернути кредит і сплатити проценти за користування ним, порушення відповідачкою умов договору, розмір заявленої до стягнення заборгованості, а також перехід права вимоги до позивача.
З огляду на викладене позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №37091-09/2023 від 28 вересня 2023 року в загальному розмірі 44800,00 грн, яка складається з 8000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 36800,00 грн заборгованості за процентами, є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню.
Що стосується розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення та звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. При цьому розмір таких витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані такі витрати з розглядом справи, чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, поведінку сторін під час судового розгляду, а також дії сторін щодо досудового врегулювання спору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зроблено висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду мають бути надані належні та допустимі докази, зокрема договір про надання правничої допомоги, акти приймання-передачі наданих послуг, детальний опис виконаних робіт, а також документи, що підтверджують оплату гонорару або обов`язок його сплати. Такі витрати мають бути реальними, необхідними, підтвердженими належними доказами та співмірними з обставинами конкретної справи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України» (заява №19336/04, пункт 269), при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат, тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також із критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду ухвалено додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, у якій зазначено, що розмір гонорару адвоката визначається виключно за домовленістю між адвокатом та клієнтом, і суд не має повноважень втручатися у відповідні договірні правовідносини. Водночас суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами, зобов`язаний перевірити співмірність заявлених до відшкодування витрат із критеріями, визначеними цивільним процесуальним законодавством.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет», ордер на надання правничої допомоги, акт наданих послуг правової (правничої) допомоги, детальний опис наданих послуг, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2093, а також виписку з Єдиного державного реєстру щодо Адвокатського об`єднання «Апологет».
Із зазначених документів убачається, що правнича допомога надавалася саме у цій справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №37091-09/2023. Адвокатське об`єднання «Апологет» є зареєстрованою юридичною особою, а його керівником є ОСОБА_2 .
Із змісту акту наданих послуг та детального опису наданих послуг убачається, що позивачем заявлено до відшкодування 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за супровід справи про стягнення заборгованості щодо відповідачки ОСОБА_1 . Детальний опис наданих послуг містить перелік виконаних робіт, зокрема надання консультації щодо перспектив і порядку стягнення заборгованості, ознайомлення з матеріалами кредитної справи, аналіз наявних документів, погодження правової позиції, підготовку позовної заяви та подання її до суду.
Разом з тим, оцінюючи заявлені до відшкодування витрати, суд враховує, що сам по собі факт укладення договору про надання правничої допомоги та складення акта наданих послуг не означає автоматичного покладення на іншу сторону всього заявленого розміру таких витрат. Суд повинен перевірити не лише наявність документального підтвердження витрат, але й те, чи є заявлена сума необхідною, розумною та співмірною з конкретними обставинами справи.
Відповідачка подала клопотання про зменшення або відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, у якому посилається на їх завищеність, неспівмірність зі складністю справи та обсягом наданих послуг, а також на відсутність доказів фактичної оплати таких витрат.
Оцінюючи довід відповідачки щодо відсутності доказів фактичної оплати правничої допомоги, суд зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу можуть підлягати розподілу не лише у разі їх фактичної оплати, але й у разі підтвердження обов`язку сторони сплатити такі витрати відповідно до умов договору. Тому сама лише відсутність окремого платіжного документа про фактичну оплату не є безумовною підставою для повної відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, якщо подані документи підтверджують обсяг наданих послуг та обов`язок клієнта їх оплатити.
Водночас суд погоджується з доводами відповідачки в частині неспівмірності заявленого розміру витрат у сумі 8000,00 грн із характером та складністю цієї справи.
Суд враховує, що справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, предметом спору є стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто спір належить до категорії типових цивільних справ, які не потребують формування нової або складної правової позиції. Фактичні обставини справи підтверджувалися стандартним пакетом документів кредитної справи: кредитним договором, паспортом споживчого кредиту, графіком платежів, довідкою про ідентифікацію, листом платіжного провайдера, розрахунком заборгованості, договором факторингу та витягом з реєстру боржників.
Також суд бере до уваги, що представник позивача участі в судових засіданнях не брав, справа не потребувала проведення експертиз, допиту свідків, дослідження значного обсягу доказів у судовому засіданні, витребування складних або спеціальних доказів, підготовки значної кількості процесуальних документів чи здійснення інших процесуальних дій, які б об`єктивно свідчили про підвищену складність справи або значний обсяг правничої допомоги.
Крім того, суд враховує, що позовна заява та додані до неї документи за своїм змістом мають типовий характер для спорів цієї категорії, а правова позиція позивача зводиться до підтвердження факту укладення електронного кредитного договору, перерахування коштів, невиконання відповідачкою грошового зобов`язання та переходу права вимоги до нового кредитора. Така правова позиція не є новою або нестандартною та не потребувала значного часу для її формування.
Суд також бере до уваги співвідношення заявленого розміру витрат на правничу допомогу із ціною позову та характером спору. Заявлені до стягнення витрати у сумі 8000,00 грн становлять істотну суму порівняно з предметом спору та мають бути оцінені через призму розумності й пропорційності їх покладення саме на відповідачку.
При цьому суд не заперечує права позивача та його представника визначати між собою будь-який розмір гонорару, у тому числі у фіксованій сумі. Однак домовленість між клієнтом і адвокатом щодо розміру гонорару не є безумовно обов`язковою для іншої сторони спору при вирішенні питання про розподіл судових витрат. На відповідачку можуть бути покладені лише ті витрати, які суд визнає реальними, необхідними та співмірними із складністю справи, обсягом фактично виконаної роботи та значенням справи для сторін.
Аналізуючи подані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, їх зв`язок із розглядом цієї справи, обсяг зазначених у детальному описі робіт, характер спору, типовість підготовлених процесуальних документів, відсутність участі представника позивача у судових засіданнях, відсутність необхідності у здійсненні складних процесуальних дій, а також принципи розумності та пропорційності судових витрат, суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 грн є завищеним та не відповідає критерію співмірності.
З огляду на викладене клопотання відповідачки у цій частині підлягає частковому задоволенню, а до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу частково, а саме у розмірі 4000,00 грн. Саме такий розмір, на переконання суду, відповідає критеріям реальності, необхідності, розумності та пропорційності, враховує обсяг фактично наданої правничої допомоги, характер і складність справи, а також забезпечує справедливий баланс між правом позивача на відшкодування понесених витрат та обов`язком відповідачки нести лише співмірні судові витрати.
Крім того, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн за подання позовної заяви, що підтверджується платіжною інструкцією №15537 від 10 березня 2026 року.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №37091-09/2023 від 28 вересня 2023 року у загальному розмірі 44800,00 грн, судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 15, 16, 205, 207, 509, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 626, 628, 629, 638, 639, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078 Цивільного кодексу України, статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 263–265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №37091-09/2023 від 28 вересня 2023 року у загальному розмірі 44800,00 грн (сорок чотири тисячі вісімсот гривень 00 копійок), яка складається з: 8000,00 грн - заборгованості за тілом кредиту; 36800,00 грн - заборгованості за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 копійок).
У задоволенні решти вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи, згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: вулиця Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 4 поверх, м. Львів, 79029, код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 14 травня 2003 року Дубровицьким РВ УМВС України в Рівненській області.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького 
районного суду 
Рівненської області        Оборонова І.В.