ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року	Львів	Справа № 347/364/26 пров. № А/857/20218/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді – Димарчук Т.М.,
суддів – Москаля Р.М., Сала П.І.,
за участю секретаря судового засідання – Чорної І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2026 року (суддя – Книщук Р.М., м. Косів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області, Заступника командира взводу, 1 взводу, 1 роти, 1 БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Постолатія Михайла Станіславовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у лютому 2026 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Вінницькій області, заступника командира взводу, 1взводу, 1 роти, 1 БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Постолатій М.С., в якому просив: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6597288 від 01.02.2026 та постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6597303 від 01.02.2026. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вказані постанови вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки відповідач без будь-яких пояснень почав вимагати в нього для перевірки документи, а саме посвідчення водія на право керування транспортним засобом, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, при цьому звинувативши його у порушенні ПДР.
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18.03.2026 відмовлено у задоволенні позову.
Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідачем порушена процедура оформлення постанов про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Вказує, що поліцейські не можуть вимагати у водія свідоцтво про реєстрацію автомобіля та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, якщо у них немає доказів вчинення правопорушення. Стверджує, що відмовився надавати відповідачу будь-які документи, оскільки відповідач не надав доказів порушення позивачем ПДР. Вважає, шо у справі відсутні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що постановою серії ЕНА №6597288 від 01.02.2026 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.
Згідно даної постанови, 01.02.2026 ОСОБА_1 в с.Перемога, 254 км керуючи транспортним засобом не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії на право керування таким т/з та реєстраційних документів на транспортний засіб, при цьому керуючи т/з перетнув дорожню розмітку 1.1. яка розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п.2.4а ПДР – керування т/з особою, яка не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа на т/з, а також поліса або обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних т/з.
Постановою серії ЕНА №6597303 від 01.02.2026 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340грн.
Відповідно до вказаної постанови 01.02.2026 ОСОБА_1 в с.Махнівка, траса АД М-21 243 км керуючи т/з здійснив проїзд без зупинки т/з перед контрольним пунктом позначеним дорожнім знаком 3.41, чим порушив п.33 ПДР –порушення вимог дорожніх знаків.
Вважаючи оскаржувані постанови протиправними, а свої права порушеними, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що незгода позивача з притягненням його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 та ч.1 ст.122 КУпАП не є підставою для скасування постанов у справі про адміністративне правопорушення та звільнення його від адміністративної відповідальності. Виходячи з матеріалів справи, вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор належним чином відреагував на адміністративне правопорушення, встановив причини та умови, що сприяли вчиненню даного порушення відповідно до ст. 245 КУпАП, виконав умови підготовки адміністративної справи до розгляду, що передбачені ст. 278 КУпАП.
Колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обгрунтованими з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Виходячи із змісту пункту 1статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як зазначено вище, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
Положеннями статті 283 КУпАП закріплено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.
Доводи апелянта про те, що ним не було вчинено жодного правопорушення, а тому поліцейський неправомірно вимагав у нього пред`явити документи колегія суддів вважає необгрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до п.11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Так, згідно з п.8 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
За змістом статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон №580-VIII) поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Пунктом 2 частини першої статті 32 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
З системного аналізу вищенаведених норм права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право працівників поліції перевіряти наявність посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.08.2019 у справі №524/126/17.
Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про відсутність права у працівників поліції перевіряти у ОСОБА_1 документи на транспортний засіб.

Обов`язки учасників дорожнього руху, а також підстави та порядок притягнення до відповідальності за їх порушення передбачені Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху та Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до статті 14 Закону України “Про дорожній рух” (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка»), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України “Про дорожній рух”, встановлюється ПДР.
Відповідно до п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Згідно з п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Як встановлено ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу у розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Оскаржувана постанова ЕНА№6597288 від 01.02.2026 у пункті 7 містить посилання на технічний засіб, яким здійснено відеозапис, а саме камеру 476158.
До відзиву на позовну заяву долучено додаток під №4, а саме відеозапис «Портативні відеореєстратори 476158 та 471656.mp4». Вказаний відеозапис міститься у системі Електронний суд.
Зі змісту відео з портативного відеореєстратора 476158 вбачається момент, коли поліцейський озвучує позивачу вимогу пред`явити документи на право керування/користування транспортним засобом, на що останній категорично відмовляється.
Як вказувалось судом вище, вимогами ПДР та Закону України «Про дорожній рух» на водія покладено обов`язок пред`явлення документів на право керування та користування транспортним засобом.
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечується, що ним не надано документів на вимогу поліцейського.
В розумінні підпункту «а» пункту 2.4 ПДР та положень статті 15 Закону України «Про дорожній рух» сама лише наявність у водія документів на право керування/користування транспортним засобом, без фактичного їх пред`явлення уповноваженій посадовій особі, не можуть вважатись виконанням законної вимоги поліцейського та не є підставою для звільнення особи від відповідальності.
Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, не здобуто доказів того, що на численні вимоги працівника патрульної поліції позивач все ж таки пред`явив документи, визначені п. 2.1 ПДР України, а отже в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Стосовно тверджень апелянта про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.
Частиною 1 ст.122 КУпАП встановлено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п.8.4.в Правил дорожнього руху України заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.
Відповідно до п.п.3.41 пункту 3 «Заборонні знаки» Розділу 33 Правил дорожнього руху України, дорожнім знаком «Контроль» забороняється проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (дорожня станція патрульної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо). Застосовується лише за умови обов`язкового поетапного обмеження швидкості руху шляхом попереднього встановлення необхідної кількості знаків 3.29 та (або) 3.31 згідно з вимогами пункту 12.10 цих Правил.
Згідно з матеріалами справи Постановою серії ЕНА №6597303 від 01.02.2026 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340грн. Відповідно до вказаної постанови 01.02.2026 ОСОБА_1 в с.Махнівка, траса АД М-21 243км керуючи т/з здійснив проїзд без зупинки т/з перед контрольним пунктом позначеним дорожнім знаком 3.41, чим порушив п.33 ПДР –порушення вимог дорожніх знаків.
У пункті 7 вказаної постанови міститься посилання на відеозапис правопорушення, а саме камеру 476144.
До відзиву на позовну заяву долучено додаток під №5, а саме відеозапис «Портативні відеореєстратори 476011 та 476144.mp4». Вказаний відеозапис міститься у системі Електронний суд.
Як вбачається з вказаного відеозапису, позивача 01.02.2026 о 06 год 21 хв було зупинено за порушення вимог дорожнього знаку 3.41 «Стоп контроль». Перед винесенням оскаржуваної постанови поліцейський Лозінський В.М. попередив позивача про початок розгляду справи за вчинення адміністративного правопорушення за фактом не зупинки на знак 3.41 ПДР та після завершення розгляду справи винесено постанову ЕНА №6597303 від 01.02.2026.
Після винесення вказаної постанови її копію під підпис вручено позивачу.
З відеозапису вбачається, що позивачем під час зупинки не заперечується, те що він не здійснив зупинку транспортного засобу перед знаком «Стоп контроль».
Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, не здобуто доказів того, що позивачем було здійснено зупинку перед знаком «Стоп контроль», а отже в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Доводи позивача про відсутність доказів вчинення ним адміністративного правопорушення є безпідставними та спрямовані лише на уникнення відповідальності за вчинені адміністративні правопорушення, винуватість в яких повністю доведена.
З урахуванням наведеного, позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено факту відсутності в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП, відтак правильним є висновок суду першої інстанції про те, що оскаржені постанови по справі про адміністративне правопорушення є правомірними, підстави для їх скасування відсутні.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2026 року у справі №347/364/26 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	Т. М. Димарчук 	
судді	 	Р. М. Москаль 	
 	 	П. І. Сало  	
Повне судове рішення складено 05.05.26