Справа № 758/16422/24 
Категорія 67 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 року          м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді     Петрова Д.В.,
при секретарі судового засідання   Сідько І.О.,
за участю
представника позивача     Боримської І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 в особі представника адвоката Боримської Ірини Олегівни до ОСОБА_2 , третя особа: Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та встановлення способів участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення графіку спілкування,
У С Т А Н О В И В :
У грудні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Боримської І.О. звернувся до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою.
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що позивач та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2011 року, який розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року у справі № 758/12405/19. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
03 лютого 2020 року між сторонами укладено договір про сплату аліментів на дитину, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований за № 85. Відповідно до умов зазначеного договору сторони визначили місце проживання дитини разом із матір`ю, а також погодили порядок участі батьків у вихованні дитини, зокрема право батька на безперешкодне спілкування з дитиною, участь у її вихованні, розвитку, а також обов`язок матері не перешкоджати такому спілкуванню.
Позивач зазначає, що починаючи з 2021 року відповідачка почала порушувати умови зазначеного договору та чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні. 
Позивач також зазначає, що в лютому 2022 року відповідачка фактично припинила будь-яке спілкування дитини з батьком, не забезпечує можливість спілкування між ними та повністю ізолювала дитину від позивача, а позивач, в свою чергу, неодноразово намагався врегулювати спір у досудовому порядку, звертався до відповідачки із пропозиціями щодо спілкування з дитиною, однак такі звернення залишилися без відповіді.
31 березня 2022 року позивач звертався до Служби у справах дітей Личаківського району міста Львова із заявою про встановлення графіку спілкування з дитиною, однак вжиті заходи не призвели до вирішення спору.
07 лютого 2024 року позивач звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про встановлення графіку спілкування з дитиною, однак відповідне рішення прийнято не було.
У березні 2023 року відповідачка виїхала разом із дитиною за межі України без погодження з батьком та не повідомила позивача про місце перебування дитини, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості брати участь у вихованні дитини, отримувати інформацію про її стан здоров`я, навчання та розвиток.
Як зазначає позивач, на час розгляду справи відповідачка продовжує ухилятися від спілкування з позивачем, не надає інформації про місцезнаходження дитини та фактично перешкоджає реалізації батьком його прав щодо дитини.
Оскільки ОСОБА_2 після початку їх окремого проживання створює перешкоди у спілкуванні з дитиною, обмежує його в зустрічах та спілкуванні з сином, з нею не вдається погодити умови його участі у вихованні дитини добровільно, позивач просить суд: зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в спілкуванні з сином та вихованні сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та надати ОСОБА_1 інформацію про інформацію щодо місця знаходження дитини, наявні засоби зв`язку, а саме номер телефону, адреса електронної пошти, дані про програмні застосунки для обміну електронними повідомленнями для спілкування з дитиною.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті.
Представник позивача адвокат Боримська І.О. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином та завчасно, що підтверджується матеріалами справи.
Судом встановлено, що судові повістки неодноразово направлялися відповідачці за зареєстрованим місцем проживання, а також із використанням інших відомих суду засобів зв`язку, зокрема на адресу електронної пошти та номер мобільного телефону, які зазначені у матеріалах справи та використовувалися відповідачкою у офіційному листуванні в рамках даного спору, зокрема в досудовому порядку. Отже судом вжито всіх можливих заходів з метою належного повідомлення відповідачки про день, час та місце розгляду справи.
Відповідачка в судові засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не подавала, відзив на позовну заяву та будь-які інші процесуальні документи до суду не надала, участь свого представника у судових засіданнях не забезпечила.
З урахуванням викладеного, а також з метою недопущення затягування розгляду справи та забезпечення ефективного судового захисту прав позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, в заяві на адресу суду просив розгляд справи проводити без його участі.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 82 ЦПК України).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року у справі № 758/12405/19. Від зазначеного шлюбу сторони мають малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
03 лютого 2020 року між сторонами було укладено Договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі за № 85.
Відповідно до умов договору сторони визначили місце проживання дитини разом із матір`ю, а також погодили порядок участі батьків у вихованні дитини. Зокрема, договором передбачено право батька на безперешкодне спілкування з дитиною, участь у її вихованні, розвитку та прийнятті рішень щодо її життя, а також обов`язок матері не чинити перешкод такому спілкуванню.
Пунктом 2.1 Договору визначено, що дитина проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , із покладенням на сторони обов`язку повідомляти одна одну про зміну місця проживання.
Договором також передбачено, що батько дитини має право на рівну участь у вихованні дитини, безперешкодне спілкування з нею, участь у вирішенні питань щодо її здоров`я, навчання та розвитку, а також реалізацію інших батьківських прав, передбачених п.п. 4.1, 4.2, 4.8, 4.11 Договору.
У розділі 5 Договору сторони погодили порядок участі батьків у вихованні дитини, зокрема передбачили, що всі питання виховання вирішуються батьками спільно (п. 5.1), а також обов`язок батьків інформувати один одного про стан здоров`я, навчання та розвиток дитини.
Пунктом 5.6 Договору передбачено право батька безперешкодно спілкуватися з дитиною у будь-який час, відвідувати її, брати участь у її вихованні та розвитку, проводити з нею час у громадських місцях та закладах дозвілля.
Пунктом 5.8 Договору встановлено обов`язок матері не перешкоджати виїзду дитини за кордон у супроводі батька з метою відпочинку, оздоровлення, навчання, участі у змаганнях та інших заходах, а також сприяти оформленню необхідних для цього документів.
Судом встановлено, що на початковому етапі дії Договору сторони його умови виконували. Разом з тим, у подальшому, починаючи приблизно з 2021 року, між сторонами виник конфлікт щодо реалізації батьківських прав, у зв`язку з чим виконання умов Договору в частині забезпечення спілкування батька з дитиною було ускладнене.
Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідачки із проханням забезпечити можливість спілкування з дитиною, у тому числі шляхом телефонного та відео зв`язку, однак такі звернення залишалися без відповіді.
Позивач вживав заходів досудового врегулювання спору, звертався до Служби у справах дітей Личаківського району міста Львова та до Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, однак зазначені звернення не призвели до фактичного усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та не забезпечили відновлення регулярного контакту між батьком і сином.
Окремо суд враховує, що у березні 2023 року відповідачка виїхала разом із малолітнім сином за межі України перетнувши державний кордон України на виїзд до Республіки Польща, не забезпечивши належного інформування батька про місце перебування дитини, умови її проживання, навчання та стан здоров`я.
У зв`язку з цим позивач фактично позбавлений можливості безпосередньо брати участь у вихованні дитини, підтримувати регулярний особистий контакт та реалізовувати свої батьківські права в повному обсязі.
Станом на день розгляду справи дитина продовжує проживати за кордоном, а позивач не має безпосереднього доступу до спілкування з сином, як фізично, так і онлайн, що підтверджується поясненнями сторін та доданими скріншотами переписки.
Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами існує тривалий та системний конфлікт щодо реалізації батьківських прав позивача, а дії відповідачки фактично створюють перешкоди у спілкуванні батька з дитиною та участі у її вихованні.
Судом встановлено, що 07 лютого 2024 року позивач звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про встановлення графіку спілкування з дитиною, однак відповідне рішення прийнято не було.
У Витязі з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.11.2024 про встановлення графіку спілкування з дитиною зазначено, що орган опіки та піклування не має правових підстав у наданні висновку за заявою ОСОБА_3 про встановлення графіку спілкування з сином ОСОБА_4 , у зв`язку з проживанням дитини на території на яку не поширюється юрисдикція Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та неможливістю на сьогоднішній день підтвердити проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Подільському районі міста Києва.
Відсутність висновку органу опіки та піклування не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки, як роз`яснено в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19, якщо висновок служби у справах дітей отримати не можна через об`єктивні обставини, такі як проживання дитини за кордоном, справа розглядається за наявними матеріалами, з урахуванням найкращих інтересів дитини. У цій постанові Верховний Суд підкреслив, що суд повинен самостійно оцінювати докази та обставини, не покладаючись виключно на висновок органу опіки, якщо його надання неможливе, і забезпечувати баланс прав батьків та дитини відповідно до Конвенції про права дитини.
Суд, вирішуючи спір, виходить із засад, визначених міжнародними та національними нормативно-правовими актами щодо пріоритетності найкращих інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.
Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.
Згідно приписів ст. 157, ч. 1, ч. 2, ч. 3 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України).
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.
Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Таким чином під час розгляду справи установлено, що після розлучення сторін їх малолітній син проживає з відповідачкою, яка, як це вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, створює перешкоди у їх спілкуванні з батьком.
Так, ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Суд звертає увагу на те, що позивач виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись із сином, та в ході розгляду справи сторонами не було заявлено клопотання про проведення судової психологічної експертизи стану дитини та встановлення негативного впливу батька на нього, а відтак у суду відсутні підстави для усунення його від спілкування з ним.
Суд вважає, що батькам дитини слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного спілкування батька із сином.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що з боку відповідача після узгодження між сторонами місця проживання дитини із матір`ю, останньою, дійсно періодично чиняться перешкоди щодо надання можливості позивачу бачитись та спілкуватись з дитиною, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині усунення перешкод відповідачкою у спілкуванні позивача з дитиною є законними та обґрунтованими, в зв`язку з чим підлягають задоволенню.
В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які б беззаперечно свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати нормальному його розвитку, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що спілкування позивача із сином буде сприяти повноцінному вихованню дитини, його розвитку, задоволенню життєво важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить його виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості.
Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини.
Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 17.08.2017 р. №9-1580/0/4-17 «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» враховуючи необхідність забезпечення однакового правозастосування у справах про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог національного сімейного законодавства, а також врахування практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08.07.2003, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03.12.2009).
В рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України» суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden від 27 листопада 1992 року), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року).
Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання, останнього, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється.
Батьками, сторонами у справі, - не досягнуто компромісу щодо способів участі батька у вихованні сина, при цьому увага батька у житті дитини безкомпромісно є важливими елементом його розвитку в психологічному аспекті.
Сторони по справі, як батьки малолітньої дитини, бажають забезпечити його належне виховання, однак, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення батьком з дитиною досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків батьків між собою.
Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом.
При цьому, на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини.
Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини.
Враховуючи викладене, оцінивши наявні у праві докази в їх сукупності, а також приймаючи до уваги те, що сторони фактично не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дитиною, з огляду на ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, вік дитини, беручи до уваги, що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, суд дійшов висновку про необхідність встановлення в судовому порядку способу та графіку участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідатиме її інтересам.
Однак, суд вважає, що графік (регламент) такого спілкування має бути визначений із врахуванням інтересів дитини, його фізичного стану здоров`я та має бути таким, що не буде порушувати режиму дня та навчання дитини, не відриватиме його від нормального, звичайного для нього середовища та не заважатиме нормальному його існуванню і, при цьому, не порушуватиме принципу рівності прав батьків при участі у вихованні дітей.
Крім того, суд звертає увагу сторін на те, що вони, як батьки дитини, незважаючи на взаємні непорозуміння між собою, - мають вжити заходів щодо уникнення конфліктних, напружених стосунків між собою з метою досягнення співробітництва в інтересах дитини, в тому числі, знайти можливі шляхи вирішення проблем спілкування позивача із сином засобами телефонного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між ними.
Оцінюючи наведені обставини у сукупності, суд виходить з того, що поведінка відповідачки свідчить про наявність системних перешкод у реалізації позивачем права на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.07.2025 у справі № 753/2281/23 (провадження № 61-4052св25), «Визначаючи порядок побачень дитини з батьком у присутності матері, суди не врахували наявність конфлікту між батьками та неможливість самостійно дійти згоди щодо виховання доньки, тому за відсутності встановлених обставин, які свідчили б про небезпеку для дитини з боку батька, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про доцільність проведення побачень дитини з батьком без присутності матері. Такий порядок відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме формуванню емоційного зв`язку з батьком та зменшенню впливу на дитину конфлікту між батьками».
Відповідно до Постанови Верховного Суду від 02 лютого 2022 року справа № 520/21178/18-ц: «У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Вирішуючи питання про встановлення такого способу участі у виховання для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, як регулярні особисті спілкування, та необхідності визначення особистого спілкування одного з батьків з дитиною (дітьми) у присутності іншого з батьків, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи. У цій справі Верховний Суд вважає правильним висновки судів про визначення спілкування батька ОСОБА_2 із малолітньою дочкою за відсутності матері, оскільки як встановили суди, сторони між собою мають вкрай конфліктні стосунки. Суд вважає, що найкращим інтересам дитини відповідає убезпечення її від спостереження за конфліктами між батьками».
Окремо суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 696/299/23 (провадження № 61-2961св24), відповідно до якої тимчасовий виїзд дитини за кордон не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком. Однак, в силі об`єктивних причин реальні можливості між батьком і дитиною у таких умовах очевидно звужуються (пункт 88).
Очевидно, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, має право на особисте спілкування з дитиною, а мати не має права перешкоджати такому спілкуванню, за виключенням якщо таке спілкування має негативний вплив на нормальний розвиток дитини (що повинно бути доведено у передбаченому законом порядку).
Відновлення та сталість відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати бажання чи наміри інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком (пункт 84).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 381/1881/21, у якій зазначено, що тимчасовий виїзд дитини за кордон не може обмежувати право батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком. Органи і служби у справах дітей і суди повинні вжити дієвих заходів з метою вирішенню проблеми у стосунках між заявником і його донькою, реалізації на практиці гарантій взаємного спілкування батька і дитини. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, а також застосувати спосіб захисту порушеного права, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Тимчасове перебування дитини за кордоном не перешкоджає встановленню певного графіку особистих побачень батька з дитиною. Місцевий суд дійшов вірного висновку, що визначений службою у справах дітей графік особистих побачень батька з дитиною у присутності матері, враховуючи вік дитини та їх емоційну прив`язаність, відповідатиме інтересам дитини та сприятиме зміцненню емоційного зв`язку дитини і батька, а також забезпечить рівність прав обох батьків у вихованні дитини.
Отже, з боку відповідача після узгодження між сторонами місця проживання дитини із матір`ю, останньою, дійсно періодично чиняться перешкоди щодо надання можливості позивачу бачитись та спілкуватись з дитиною, а тому позовні вимоги в частині усунення перешкод відповідачкою у спілкуванні позивача з дитиною є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню.
Крім того, узгоджені між сторонами домовленості про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною його батька, відповідачем не виконуються, внаслідок чого позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визначити також порядок та графік участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.
Спілкування позивача із сином буде сприяти повноцінному вихованню дитини, його розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить його виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини.
Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2023 року у справі № 569/14585/21 (провадження № 61-11045св23) за подібних фактичних обставин зробив висновок, що суди правильно врахували те, що діти наразі перебувають за кордоном, відстрочивши порядок виконання визначеного судом способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей на час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном, натомість зобов`язавши відповідача на цей період організувати спілкування дітей із батьком у режимі відеозв`язку через мобільні телефони, що сприятиме підтриманню зв`язку дітей із батьком до того часу, як вони повернуться до України. У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. З урахуванням вікових змін дітей, їхнього розвитку та потреб батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дітей, що відповідатиме інтересам дітей.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що тимчасове перебування дитини за кордоном не може розцінюватися як підстава для обмеження права батька на спілкування з нею та участь у її вихованні.
Більше того, суд враховує, що після розірвання шлюбу між сторонами не досягнуто стабільного та взаємно погодженого порядку спілкування батька з дітьми, а також встановлено факти створення перешкод у такому спілкуванні, що підтверджується матеріалами справи.
З урахуванням принципу рівності прав та обов`язків батьків, закріпленого у статті 141 Сімейного кодексу України, а також виходячи з необхідності забезпечення найкращих інтересів дітей, суд вважає, що спілкування з батьком є важливим для їх повноцінного розвитку, формування емоційної стабільності та збереження сімейних зв`язків.
Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод у спілкуванні батька з дітьми та визначення порядку такого спілкування є обґрунтованими, відповідають інтересам дітей та підлягають задоволенню.
Визначаючи способи участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, суд виходить із того, що ключовим критерієм у справах цієї категорії є забезпечення найкращих інтересів дитини, які відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини мають пріоритетний характер над інтересами батьків.
Суд враховує, що між сторонами склалися тривалі конфліктні відносини, відсутня здатність до добровільного погодження порядку спілкування з дитиною, а також встановлено факти обмеження або ускладнення доступу батька до регулярного контакту з сином. За таких умов визначення чітких та деталізованих способів участі батька у вихованні є необхідним механізмом відновлення балансу прав сторін та гарантування дитині стабільного емоційного зв`язку з обома батьками.
Встановлення обов`язкового регулярного відеозв`язку між батьком та дитиною обумовлене тим, що фізична віддаленість дитини у зв`язку з її перебуванням за межами України об`єктивно ускладнює реалізацію батьківських прав. У таких умовах саме дистанційні форми спілкування набувають визначального значення для збереження емоційного зв`язку між батьком і дитиною.
Визначення конкретного часового проміжку та мінімальної тривалості спілкування забезпечує регулярність контактів, виключає їх випадковий або епізодичний характер, а також запобігає ситуаціям, коли реалізація права на спілкування залежить виключно від волі одного з батьків. Покладення на матір обов`язку організувати таке спілкування є необхідним з огляду на фактичне проживання дитини разом із нею та її реальну можливість забезпечити технічну та організаційну сторону контакту.
З огляду на перебування дитини за межами України, суд вважає необхідним забезпечити стабільний дистанційний контакт із батьком як основний інструмент підтримання емоційного зв`язку.
З цією метою визначається, що відеозв`язок між батьком та дитиною має здійснюватися у чітко визначений період часу з 19 год. хв. до 21 год. 00 хв. із покладенням на матір обов`язку організувати та забезпечити технічну можливість такого спілкування.
Таке визначення часових меж спрямоване на забезпечення регулярності контактів та унеможливлення їх довільного обмеження будь-якою зі сторін.
Право дитини на підтримання особистих контактів із батьком, закріплене у статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», передбачає не лише дистанційне, а й безпосереднє спілкування. Тому встановлення можливості зустрічей під час перебування батька у країні проживання дитини є необхідним для збереження повноцінного сімейного зв`язку.
Визначення таких зустрічей без жорсткого обмеження тривалості, але з урахуванням режиму дня дитини, забезпечує гнучкість реалізації права та одночасно гарантує дотримання її стабільного побутового та освітнього режиму.
Суд вважає за необхідне передбачити можливість особистих зустрічей батька з дитиною під час його перебування у країні проживання дитини. Такі зустрічі можуть здійснюватися у період перебування батька в країні проживання дитини без обмеження їх кількості та тривалості, але з урахуванням режиму дня дитини.
Надання батькові можливості спілкування з дитиною у святкові дні (день народження, Новий рік, Різдво, Великдень) обумовлене особливим емоційним значенням цих періодів для формування сімейної ідентичності дитини та її психологічного розвитку.
Участь обох батьків у таких подіях сприяє формуванню у дитини відчуття родинної безперервності та емоційної підтримки, що відповідає її найкращим інтересам.
Таке визначення забезпечує емоційну включеність батька у значущі для дитини події та сприяє формуванню сталого сімейного зв`язку.
Надання можливості відпочинку з батьком протягом визначеного періоду спрямоване на формування та поглиблення особистого емоційного зв`язку між ними, а також забезпечення повноцінного батьківського впливу у поза побутовому середовищі.
Тривалий безперервний контакт із батьком дозволяє дитині адаптуватися до спілкування, сформувати довірливі відносини та компенсувати обмеженість щоденного контакту у зв`язку з проживанням дитини окремо від батька.
У період перебування дитини в Україні суд вважає за необхідне встановити більш розширений режим спілкування, який включає як дистанційні засоби комунікації, так і особисті зустрічі.
Таке поєднання форм спілкування забезпечує безперервність відносин сина з батьком, сприяє формуванню стабільного емоційного зв`язку та відповідає принципу рівності батьків у вихованні дитини, закріпленому у статті 141 Сімейного кодексу України.
У період перебування дитини в Україні суд вважає за необхідне встановити розширений режим спілкування, а саме: телефонний та відеозв`язок - у період з 08 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв., з урахуванням режиму дня дитини розпорядку дня та зайнятості (дотримання графіку навчань і занять); та особисті зустрічі.
Крім того, у вихідні дні дитина може перебувати з батьком без присутності матері, з урахуванням її віку, стану здоров`я та розпорядку дня.
Визначення вихідних та канікулярних періодів як часу для спілкування з батьком є обґрунтованим тим, що саме у цей час дитина не обтяжена навчальним процесом, має вільний режим дня та може приділити більше часу сімейному спілкуванню.
Це забезпечує реалізацію принципу балансу між навчальним навантаженням дитини та її правом на сімейні відносини з батьком, а також сприяє формуванню сталого емоційного контакту.
Суд визначає можливість спілкування у канікулярні періоди: літні канікули 2 тижні (за попередньою домовленістю сторін); зимові канікули 1 тиждень (за попередньою домовленістю сторін).
Надання батькові права відвідувати заклади освіти, охорони здоров`я та відкриті виховні заходи спрямоване на забезпечення його участі у всіх сферах життя дитини, що є складовою батьківських прав, передбачених статтею 150 Сімейного кодексу України.
Таке право дозволяє батькові бути безпосередньо включеним у процес розвитку дитини, отримувати інформацію про її успіхи та потреби, а також сприяє формуванню у дитини відчуття підтримки з боку обох батьків.
Батькові надається право відвідувати дитину у навчальних, медичних та інших закладах у межах у будь-який час, погоджений із адміністрацією закладу, з урахуванням режиму його роботи.
Встановлення можливості перенесення зустрічей у разі хвороби дитини є проявом пріоритету її інтересів і стану здоров`я над формальним дотриманням графіка спілкування.
Такий підхід забезпечує гнучкість реалізації визначеного порядку та гарантує, що спілкування з батьком не буде здійснюватися всупереч фізичному або психологічному стану дитини.
Покладення на матір обов`язку негайно повідомляти батька про зміну місця проживання дитини, навчального закладу, засобів зв`язку та стану здоров`я дитини є необхідним для забезпечення ефективної реалізації батьківських прав.
Без своєчасного обміну інформацією участь батька у вихованні дитини набуває формального характеру та фактично унеможливлюється, що суперечить принципу рівності батьків у сімейних правовідносинах.
Встановлення обов`язку батька дотримуватися режиму дня та харчування дитини під час спілкування з нею спрямоване на забезпечення стабільності звичного для дитини способу життя та запобігання можливим негативним наслідкам зміни режиму.
Такий обов`язок узгоджується з принципом забезпечення гармонійного розвитку дитини та спрямований на мінімізацію стресових факторів під час спілкування з батьком.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що у постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 686/2543/19, від 15 липня 2021 року у справі № 565/1501/19, від 31 березня 2021 року у справі № 562/1686/18, зазначено, що батьки не позбавлені права у майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Також, у разі виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком у випадку доведеності вказаного мати не позбавлена права порушити питання про зміну способу участі батька у вихованні дитини.
До того ж, суд вважає за необхідне роз`яснити батькам вимогу нести відповідальність за життя та здоров`я дитини, не налаштовувати дитину один проти одного, попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини.
При цьому, суд звертає увагу, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.
Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази в їх сукупності, з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини, її права на сімейне виховання та підтримання сталого емоційного зв`язку з обома батьками, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Суд виходить із того, що встановлений порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною має бути не формальним, а таким, що реально забезпечує безперервність сімейних зв`язків, психологічну стабільність дитини та рівність прав обох батьків, водночас не порушуючи режиму дня, навчання та звичного способу життя дитини.
Визначений судом спосіб участі батька у вихованні дитини є необхідним, пропорційним та таким, що відповідає балансу між правами батьків і найкращими інтересами дитини, забезпечуючи як можливість регулярного спілкування, так і належний рівень передбачуваності та стабільності для дитини.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне встановити порядок участі батька у вихованні дитини у визначеному судом обсязі, оскільки саме такий спосіб є ефективним засобом захисту порушених прав позивача та одночасно відповідає інтересам малолітньої дитини.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 77-83, 89, 95, 200, 206, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні дитини - задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в спілкуванні з сином та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надавати ОСОБА_1 інформацію щодо місця знаходження дитини, наявні засоби зв`язку для спілкування з дитиною.
Визначити ОСОБА_1 способи участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом встановлення наступного порядку спілкування та участі батька ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини:
На період перебування дитини ОСОБА_3 закордоном встановити наступний графік спілкування батька з дитиною: 
- у режимі відео зв`язку через мобільні телефони у період часу з 19 год до 21 год протягом не менше 1 години, поклавши на матір ОСОБА_2 обов`язок організувати та забезпечити таке спілкування;
- зустрічатися з батьком під час його приїзду у країну перебування дитини не обмежений період часу з дотриманням режиму дня дитини;
- надати доступ батькові до спілкування з дитиною у День народження дитини, на Новий Рік, Різдво, Великдень.
На період перебування дитини ОСОБА_3 в Україні, встановити наступний графік спілкування батька з дитиною: 
- вільне та безперешкодне спілкування ОСОБА_1 в телефонному режимі, будь-якими засобами зв`язку (в тому числі засобами відео зв`язку), якими користується дитина, з урахуванням її розпорядку дня та зайнятості (дотримання графіку навчання і занять), поклавши на матір ОСОБА_2 обов`язок організувати та забезпечити це спілкування;
- особисті зустрічі ОСОБА_1 з сином, ОСОБА_3 щоденно з урахуванням її розпорядку дня та зайнятості (дотримання графіку навчання і занять) та з урахування стану здоров`я дитини та з інформуванням мами про свої дії;
- два тижні літніх канікул за попередньою домовленістю батьків, без присутності матері, залежно від місця перебування батька або дитини та з інформуванням мами про місця перебування дитини та заплановані дії;
- один тиждень зимових канікул за попередньою домовленістю батьків, без присутності матері залежно від місця перебування батька або дитини та з інформуванням мами про місця перебування дитини та заплановані дії;
- безперешкодне спілкування з дитиною та без обмеження в часі у день народження дитини, на Новий Рік, Різдво, Великдень;
- вільне відвідування батьком дитячих та освітніх, лікувальних закладів по місцю перебування та навчання дитини, відкритих виховних заходів, які проводитимуться для батьків.
Під час зустрічей батько зобов`язаний дотримуватися режиму дня та харчування дитини.
У разі хвороби дитини, якщо це припадає на день зустрічі з батьком, перенести зустріч на іншу дату, погоджену з батьком, з урахуванням інтересів дитини, її стану здоров`я та потреб;
Зобов`язати мати дитини, ОСОБА_2 , негайно повідомляти батька, ОСОБА_1 про зміну фактичного місця проживання дитини, ОСОБА_3 , та його місця навчання у дошкільному/шкільному навчальному закладі, стану здоров`я дитини.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
- позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;
- відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;
- третя особа - Подільська районна в м. Києві державна адміністрація, місцезнаходження: 04070, Україна, місто Київ, Контрактова площа, будинок, 2, код ЄДРПОУ: 37333608.

Суддя         Дмитро ПЕТРОВ