Справа № 135/883/26
Провадження № 2-о/135/39/26

РІШЕННЯ
іменем України

30.06.2026  м. Ладижин 
Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судового засідання Безпалько С.О.,
заявника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Ладижин цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про встановлення факту проживання,
ВСТАНОВИВ:
I. Стислий виклад позицій заявника та заінтересованої особи
1.1. Позиція заявника
26 травня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту його постійного проживання в місті Ладижин Гайсинського району (раніше – Тростянецького району) Вінницької області у період з 16 листопада 1988 року по 06 березня 1989 року.
На обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 12 травня 2026 року він звернувся до сервісного центру № 11 в м. Ладижин Головного управління Пенсійного Фонду у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
У порядку екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області було прийнято рішення № 025350015607 від 19.05.2026 про відмову у призначенні йому такої пенсії. Підставою для відмови стало те, що, на думку Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, він проживав станом на 1 січня 1993 року на території зони посиленого радіоекологічного контролю лише 3 роки 9 місяців 15 днів за необхідних 4 роки, тобто у зв`язку з не підтвердженням факту постійного проживання/роботи на території зони посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 - 4 роки.
До періоду проживання на території зони посиленого радіологічного контролю не враховано: 1) період з 16.11.1988 по 06.03.1989 згідно довідки № 01-26/271 від 06.05.2026, оскільки цей період проживання не підтверджується довідкою з реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання № 23-14-16 від 15.01.2025; 2) період навчання з 01.09.1989 по 03.01.1991 згідно довідки № 4 від 12.03.2026, оскільки навчання в м. Київ а цей населений пункт не відноситься до території зони посиленого радіологічного контролю; 3) період проходження строкової служби з 25.11.1991 по 17.12.1993 згідно військового квитка НОМЕР_1 від 25.11.1991, оскільки неможливо визначити місце знаходження військової частини.
Вважає безпідставним не врахування органом Пенсійного фонду України періоду проживання на території зони посиленого радіологічного контролю з 16.11.1988 по 06.03.1989, оскільки в цей період він навчався у Ладижинській середній школі № 2 Тростянецького району Вінницької області та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками № 01-26/271 від 06.05.2026 та № 01-26/278 від 11.05.2026, виданими Ліцеєм № 2 Ладижинської міської ради Вінницької області, а також довідкою № 985 від 12.05.2026, виданою виконавчим комітетом Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області.
Встановлення факту постійного проживання в період з 16.11.1988 по 06.03.1989 (03 місяці 21 день) в м. Ладижин Тростянецького району Вінницької області необхідно для врахування цього періоду до періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контрою, і як наслідок, призначення йому органом пенсійного фонду України пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Водночас заявник наголошує, що досудовий порядок підтвердження факту проживання у таких випадках не передбачений, оскільки її статус постраждалої особи вже встановлено, відповідне посвідчення видано. Враховуючи це, встановлення юридичного факту можливе лише у порядку окремого провадження відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України.
1.2. Позиція заінтересованої особи
Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подав до суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , справу розглянути за його відсутності.
На обґрунтування своєї позиції зазначив, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду у порядку окремого провадження відповідно до положень глави 6 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України, оскільки порядок підтвердження факту проживання на відповідній території визначено спеціальним законодавством у позасудовому порядку.
Водночас, встановлення юридичного факту постійного проживання у певному населеному пункті у цьому випадку не може бути предметом розгляду у порядку окремого провадження, оскільки спір, який фактично виник між заявником та територіальним органом Пенсійного фонду України, стосується права на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Такий спір, як спір публічно-правового характеру, має вирішуватись у порядку адміністративного судочинства.
На підтвердження вказаної правової позиції представник заінтересованої особи послалася на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах: від 6 травня 2020 року у справі № 381/3359/17, від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 162/760/17 (провадження № 14550цс18).
II. Пояснення учасників справи
У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 повністю підтримав подану заяву, просив задовольнити її з підстав, викладених у заяві.
Пояснив, що звернення до суду зумовлене необхідністю підтвердити стаж проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року. Згідно із законом, для виходу на пенсію за віком на пільгових умовах, як потерпілому від Чорнобильської катастрофи, йому потрібно мати щонайменше 4 роки такого проживання. Наразі Пенсійний фонд зарахував йому лише 3 роки 9 місяців та 15 днів, відмовивши у зарахуванні періоду з 16.11.1988 по 06.03.1989, що становить 3 місяці та 21 день.
Протягом усього спірного періоду він постійно проживав у АДРЕСА_1 , де проживав разом із матір`ю, вітчимом та двома молодшими сестрами. Усі вони мешкали в одній трикімнатній квартирі, та він нікуди не виїжджав до моменту вступу в технікум. У цей час він навчався у 10 класі Ладижинської середньої школи № 2. Школу він відвідував безперервно з 1-го по 10 клас, а саме з 1979 по 1989 рік.
Відсутність офіційного запису в реєстрі територіальної громади саме в ці три місяці пов`язує з процесом отримання свого першого паспорта. Йому виповнилося 16 років у травні 1988 року. Він припускає, що під час перенесення даних із домових книг до паспортного столу при видачі першого радянського паспорта виникла технічна розбіжність або затримка. Наголосив, що він тоді був неповнолітнім, тому не міг самостійно зніматися з реєстрації або прописуватися, а фактично місця проживання в межах ОСОБА_2 в цей час не змінював.
Окремо пояснив, що навчання в Києві (Київський технікум атомної енергетики) розпочалося вже після закінчення школи — з 1 вересня 1989 року. Тобто період навчання в іншому місті жодним чином не збігається зі спірним періодом, який припадає на 10 клас школи в Ладижині. Також зауважив, що хоча поїхав вчитися у вересні 1989-го, офіційно виписався з ОСОБА_2 ще пізніше — у квітні 1990 року.
IІІ. Фактичні обставини, встановлені судом
На підтвердження своєї особи заявник ОСОБА_1 надав копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 16 травня 1998 року, відповідно до якого він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та є уродженцем смт. Тростянець Вінницької області (а. с. 5 –6).
Згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Вінницькою обласною державною адміністрацією, 18 серпня 2004 року ОСОБА_1 надано статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4) як громадянину, який постійно проживав на території посиленого радіоекологічного контролю у 1986 роках (а. с. 8).
Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади, місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано з 23.08.2023 за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 7).
Згідно з довідкою з Реєстру територіальної громади (а. с. 12), місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано в місті Ладижин за різними адресами у такі періоди: з 27 лютого 1979 року по 15 листопада 1988 року; з 07 березня 1989 року по 06 квітня 1990 року; з 22 лютого 1991 року по 21 листопада 1991 року; з 14 січня 1994 року по 21 серпня 2007 року; з 18 вересня 2007 року по 28 жовтня 2008 року; з 28 жовтня 2008 року по 11 лютого 2020 року; з 11 лютого 2020 року по 23 серпня 2023 року; з 23 серпня 2023 року по теперішній час.
Довідкою, яка видана Ліцеєм № 2 Ладижинської міської ради Вінницької області 06 травня 2026 року за № 01-26/271 (а. с. 14), підтверджується факт навчання ОСОБА_1 у Ладижинській середній школі № 2 Тростянецького району Вінницької області у період з 01 вересня 1979 року по 16 червня 1989 року.
У довідці, яка видана Ліцеєм № 2 Ладижинської міської ради Вінницької області 11 травня 2026 року за № 01-26/278 (а. с. 15), зазначено, що згідно запису № 2506 в Алфавітній книзі Ладижинської середньої школи № 2 Тростянецького району Вінницької області ОСОБА_1 з 01 вересня 1979 року по 16 червня 1989 року проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
У довідці, яка видана Виконавчим комітетом Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області 12 травня 2026 року за № 985 (а. с. 16), зазначено, що згідно довідки ліцею № 2 Ладижинської міської ради від 11.05.2026 № 01-26/278 ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 01 вересня 1979 року по 16 червня 1989 року, та навчався згідно довідки ліцею № 2 Ладижинської міської ради від 06.05.2026 № 01-26/271.
Довідкою, яка видана Київським енергетичним фаховим коледжем 12 березня 2026 року за № 4 (а. с. 13), підтверджується факт навчання ОСОБА_1 у Київському енергетичному коледжі у період з 01 вересня 1989 року по 04 січня 1991 року.
12 травня 2026 ОСОБА_1 звернувся із заявою ( а. с. 9) до сервісного центру №11 м. Ладижин Головного управління ПФУ у Вінницькій області з метою призначення йому пенсії згідно зі ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку.
Вказана заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області.
За результатами розгляду вказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Закарпатській області прийняте рішення № 025350015607 від 19.05.2026 (а. с. 10 – 11), яким заявнику ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з не підтвердженням факту проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю. У рішенні зазначено, що до періоду проживання на території зони посиленого радіологічного контролю не враховано: 1) період з 16.11.1988 по 06.03.1989 згідно довідки № 01-26/271 від 06.05.2026, оскільки цей період проживання не підтверджується довідкою з реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання № 23-14-16 від 15.01.2025; 2) період навчання з 01.09.1989 по 03.01.1991 згідно довідки № 4 від 12.03.2026, оскільки навчання в м. Київ а цей населений пункт не відноситься до території зони посиленого радіологічного контролю; 3) період проходження строкової служби з 25.11.1991 по 17.12.1993 згідно військового квитка НОМЕР_1 від 25.11.1991, оскільки неможливо визначити місце знаходження військової частини. Період проживання на території зони посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 03 роки 9 місяців 15 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку на 5 років.
ІV. Оцінка суду
4.1. Норми права, які застосовує суд
Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження — це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що розгляд справи у порядку окремого провадження про встановлення факту можливий, якщо:
згідно з законом такий факт породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, що посвідчує юридично значущий факт; встановлення факту не пов`язане з подальшим вирішенням спору про право.
Частина друга статті 315 ЦПК України також передбачає, що в судовому порядку можуть бути встановлені інші юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Аналогічний підхід викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 761/16799/15-ц, де суд дійшов висновку, що справи про встановлення фактів, які породжують юридичні наслідки, можуть бути розглянуті у порядку окремого провадження, якщо відсутній альтернативний (позасудовий) порядок їх встановлення, і такі факти не є предметом спору про право.
Щодо доводів заінтересованої особи про те, що заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства через існування спеціального (позасудового) порядку підтвердження факту проживання, а також про наявність публічно-правового спору між заявником та Пенсійним фондом України, суд зазначає таке.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 викладено правову позицію, згідно з якою Велика Палата відступила від раніше сформованих висновків стосовно юрисдикції у подібних правовідносинах. Зокрема, роз`яснено, що справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, можуть розглядатися як у позасудовому, так і в судовому порядку. Рішення, прийняті у позасудовому порядку щодо юридичних фактів, підлягають оскарженню до адміністративних судів. Водночас, юридичні факти, які підлягають встановленню саме у судовому порядку, розглядаються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
У цьому випадку суд установлює, що статус особи, постраждалої від Чорнобильської катастрофи, заявнику ОСОБА_1 вже було присвоєно — відповідне посвідчення видано, а тому обставина про наявність або відсутність цього статусу не є предметом розгляду в цій справі.
Натомість, як убачається з матеріалів справи, підставою для відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку стало неподання або відсутність у наявних реєстрах даних про зареєстроване місце проживання заявника у визначений період на території, що належала до зони посиленого радіоекологічного контролю. Нині в Україні відсутній спеціально встановлений законом позасудовий порядок підтвердження факту проживання у минулому в певному населеному пункті, якщо відомості про реєстрацію місця проживання в органах місцевого самоврядування чи у сфері надання адміністративних послуг відсутні або втрачені.
Отже, суд доходить висновку про відсутність публічно-правового спору у цій справі, оскільки правовідносини, які розглядаються, не стосуються оскарження дій чи рішень органу влади, а лише потребують встановлення юридичного факту — проживання на відповідній території у визначені періоди.
З урахуванням зазначеного, суд вважає, що спір підлягає розгляду саме у порядку окремого провадження цивільного судочинства.
Суд також зазначає, що для з`ясування юридичного характеру факту необхідно встановити мету, з якою заявник просить його встановити. Один і той самий факт може мати юридичне значення для однієї особи з певною метою і не мати такого значення для іншої особи в інших обставинах. У цьому випадку встановлення факту проживання має безпосереднє значення для реалізації права заявника на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, що підтверджує наявність юридичного інтересу і правової підстави для судового розгляду.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.
Для встановлення пільг і компенсацій визначаються певні категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.
Частиною першою статті 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
4.2 Оцінка доводів заявника та дослідження доказів
У цій справі заявник просить встановити юридичний факт його проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю у період з 16 листопада 1988 року по 06 березня 1989 року.
Зазначений факт заявник вважає необхідним для підтвердження права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
На підтвердження вказаних обставин заявник посилається:
на посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, довідки освітнього закладу про навчання та проживання у вказаний період, довідку органу місцевого самоврядування, а також на показання свідків.
Згідно з довідкою, яка видана Ліцеєм № 2 Ладижинської міської ради Вінницької області 06 травня 2026 року за № 01-26/271, ОСОБА_1 у період з 01 вересня 1979 року по 16 червня 1989 року навчався в Ладижинській середній школі № 2 Тростянецького району Вінницької області.
У довідці, яка видана Ліцеєм № 2 Ладижинської міської ради Вінницької області 11 травня 2026 року за № 01-26/278, зазначено, що згідно запису № 2506 в Алфавітній книзі Ладижинської середньої школи № 2 Тростянецького району Вінницької області ОСОБА_1 з 01 вересня 1979 року по 16 червня 1989 року проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
Водночас вказані обставини підтверджується також виданою 12 травня 2026 року Виконавчим комітетом Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області довідкою за № 985.
Окрім того, вказані факти підтвердили також допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Свідок ОСОБА_3 показав, що ОСОБА_1 є його пасинком. Підтвердив, що у період навчання в 10-му класі (зима 1988–1989 років) його пасинок ОСОБА_1 проживав разом із ним у АДРЕСА_1 . Свідок описав їх як «звичайну сім`ю», яка складалася з нього, його дружини (матері ОСОБА_1 ), самого ОСОБА_1 та двох дочок. Свідок наголосив, що ОСОБА_1 проживав з ними постійно протягом усього 10-го класу та нікуди не від`їжджав. Загалом свідок повністю підтримав позицію заявника ОСОБА_1 , підтвердивши факт його безперервного проживання в ОСОБА_2 у зазначений період під його безпосереднім наглядом.
Свідок ОСОБА_4 показала, що є рідною сестрою заявника. Підтвердила, що в дитинстві вони проживали разом у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із ними мешкали мати, вітчим та ще одна молодша сестра. Свідок чітко пам`ятає цей час, оскільки тоді їй було 10 років. Підтвердила, що в цей період її брат навчався у 10-му класі місцевої школи. Відмітила, що вони з братом ділили одну дитячу кімнату, у якій стояли письмові столи, за якими вони одночасно робили уроки.
Вказала, що до закінчення школи (літо 1989 року) її брат ОСОБА_1 нікуди не відлучався з міста на тривалий час і постійно перебував у Ладижині. За її словами, родина стабільно мешкала за адресою буд. АДРЕСА_1 до 1992 року (до моменту розлучення батьків та обміну житла). Уточнила, що брат поїхав на навчання до Києва лише восени 1989 року, тобто вже після завершення 10-го класу. Щодо причин зняття брата з реєстрації 15 листопада 1988 року, свідок повідомила, що їй ці обставини невідомі.
Суд, оцінюючи показання свідків у сукупності з іншими письмовими доказами, визнає їх достовірними, послідовними та узгодженими між собою, та такими, що підтверджують заявлені обставини періоду проживання заявника в м. Ладижин з 16 листопада 1988 року по 06 березня 1989 року.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження. Жоден доказ не має наперед встановленої сили — суд оцінює не лише кожен доказ окремо, а й їхню сукупність, взаємозв`язок, відповідність одне одному, а також обставини їх надання.
Проаналізувавши дані, що містяться у матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності суд доходить висновку, що обставини, які викладені заявником знайшли своє підтвердження у наданих суду доказах, а саме підтверджено, що в період часу з 16 листопада 1988 року по 06 березня 1989 року постійно проживав в м. Ладижин Гайсинського району (раніше - Тростянецького району) Вінницької області.
Враховуючи обставини справи, а також те, що встановлення факту проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю має юридичне значення для заявника з метою оформлення пенсії зі зниженням пенсійного віку, виходячи із наданих доказів, суд вважає за необхідне заяву задовольнити.
Керуючись статтями 12, 81, 89, 263–265, 294, 315–319 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про встановлення факту проживання – задовольнити.
Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , постійно проживав у місті Ладижин Гайсинського району (раніше Тростянецького району) Вінницької області у період з 16 листопада 1988 року по 06 березня 1989 року. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні копію судового рішення надіслати протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Суддя