ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/17142/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд
у складі головуючої судді Андрусів У. Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевцової В. М.
позивачки ОСОБА_1 
представника відповідача Підгайного О. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі - позивачка) пред`явила позов до Головного управління ДПС у Львівській області (далі – відповідач, ГУ ДПС у Львівській області), у якому просить суд визнати дії відповідача протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 07.11.2018 № Ф-3830-50 на суму 15819,54 грн; від 12.02.2019 №Ф-3830-50 на суму 18276,72 грн; від 14.05.2019 № Ф-3830-50 на суму 21030,90 грн; від 12.08.2019 № Ф-3830-50 на суму 23785,08 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з листа ГУ ДПС у Львівській області від 27.03.2024 №9031/6/13-01-13-03, довідалася, що податковим органом протягом 2018-2019 років сформовані вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску. Покликаючись на приписи Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкції №449, стверджує, що сформовані вимоги про сплату боргу (недоїмки) підлягали скеруванню на адресу платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Проте відповідачем спірні вимоги на поштову адресу позивачки не направлялися.
Вважаючи поведінку відповідача протиправною, а вимоги такими, що підлягають скасуванню, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Ухвалою судді від 14.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою від 14.08.2024 звільнено позивачку від сплати судового збору.
27.08.2024 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачкою обставин та правових підстав позову. Свою позицію мотивує тим, ФОП ОСОБА_1 з 06.12.2012 зареєстрована за основним місцем обліку в ГУ ДПС у Львівській області, АДРЕСА_1 , знаходиться в стані - « 11» Припинено але не знято з обліку. 16.12.2019 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів ГУ ДПС у Львівській області винесено податкову вимогу від 23.11.2021 № Ф-3830-50 на суму 26539,26 грн. Звертає увагу, що ця вимога та сума боргу (недоїмки) оскаржувались в адміністративному та судовому порядку. Судовим рішенням встановлено, що нарахування сум єдиного внеску за 2017, 2018 роки, І-ІІІ квартали 2019 року на суму 26539 грн 26 коп. проведено ГУ ДПС у Львівській області правомірно. Відтак, вважає вимоги, викладені в позовній заяві, безпідставними, необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.
27.08.2024 представник відповідача подав заяву, у якій на виконання вимог ухвали від 14.08.2024 повідомив, що згідно даних інформаційної системи податкового органу за період з 01.01.2017 до 01.06.2022 по ОСОБА_1 підлягало формуванню 5 вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску та які сформовані в автоматичному режимі, а саме: від 07.11.2018 № Ф-3830-50 на суму 15819,54 грн, від 12.02.2019 № Ф-3830-50 на суму 18276,72 грн, від 14.05.2019 № Ф-3830-50 на суму 21030,90 грн, від 12.08.2019 № Ф-3830-50 на суму 23785,08 грн, від 12.11.2019 № Ф-3830-50 на суму 26539,26 грн. Зауважує, що сума боргу в кожній наступній вимозі охоплює заборгованість з наростаючим підсумком. Із цих вимог позивачці надіслана лише вимога від 12.11.2019 на суму 26539,26 грн, яка включає нарахування за 2017 рік - 8448 грн, за 2018 рік - 9828,72 грн та 2019 рік - 8262,54 грн. 
Крім вищезазначених вимог про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску, позивачці сформовано вимоги в ручному режимі, оскільки сума заборгованості не змінилась та відсутня можливість сформувати їх в інформаційній системі податкового органу, а саме: від 29.01.2020 № Ф-3830-50 на суму 26539,26 грн на виконання рішення ДПС України від 09.01.2020 №1027/6/99-00-08-06-01-06; від 20.05.2020 № Ф-3830-50 на суму 26539,26 грн на виконання рішення ДПС України від 15.05.2020 №13478/6/99-00-08-06-01-06; від 23.11.2021 № Ф-3830-50 на суму 26539,26 грн, у зв`язку з несвоєчасним поверненням поштового повідомлення про вручення вимоги платнику чим порушено термін пред`явлення виконавчого документу (вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 20.05.2020 № Ф-3830-50) до органу виконавчої служби на примусове виконання. 
Стверджує, що з вимог, які надіслані та вручені позивачці, залишається чинною (не погашеною) лише вимога від 23.11.2021 № Ф-3830-50 на суму 26539,26 грн, яка перебуває на примусовому виконанні в Сихівському відділі державної виконавчої служби у м. Львові. Ця вимога була предметом спору в адміністративній справі №380/8912/22.
Станом на 26.08.2024 в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 26539,26 грн, надходження коштів в рахунок погашення заборгованості з єдиного внеску відсутні. 
Ухвалою від 02.09.2024 відмовлено у задоволенні клопотання позивачки про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
04.09.2024 позивачка подала відповідь на відзив, у якій наголосила, що предметом розгляду у справі №380/17142/24 не є вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-3830-50 від 23.11.2021, на яку покликається відповідач. Констатує, що відповідачем сформовані вимоги від 07.11.2018, від 12.02.2019, від 14.05.2019, від 12.08.2019 на загальну суму 23785,08 грн, які підлягали надсиланню платнику податку, проте на поштову адресу позивачки не надсилалися. Тому, на переконання позивачки, сума 23785,08 грн увійшла у вимогу від 23.11.2021 №Ф-3830-50, яка була предметом розгляду у справі №380/8912/22, неправомірно.
18.09.2024 позивачка подала заяву про вжиття заходів для витребування копій вимог про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ.
Ухвалою від 22.10.2024 постановлено перейти до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
28.11.2024 позивачка подала клопотання про витребування доказів.
05.12.2024 ухвалою із занесенням до протоколу судового засідання задоволено клопотання позивачки про витребування доказів.
06.01.2025 представник відповідача подав заяву, у якій на виконання ухвали від 05.12.2024 повідомив інформацію щодо зміни реєстраційних даних ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).
Крім того наголосив, що позивачці не скеровувались податкові вимоги № Ф-3830-50 від 07.11.2018, 12.02.2019, 14.05.2019, 12.08.2019. Звернув увагу, що сума податкового боргу в кожній з цих вимог охоплює заборгованість з наростаючим підсумком.
Констатує, що з цих вимог позивачці надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення лише вимога від 12.11.2019 на суму 26539,26 грн, яка включає нарахування за 2017 - 8448 грн, за 2018 - 9828,72 грн та 2019 - 8262,54 грн. 
В обґрунтування заперечень проти задоволення позову наводить аргументи, викладені у заяві від 27.08.2024.
05.02.2025 позивачка подала клопотання про витребування доказів.
06.02.2025 представник відповідача подав письмові пояснення, у яких вкотре наголосив, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску та які сформовані в автоматичному режимі, а саме № Ф-3830-50 від 07.11.2018, від 12.02.2019, від 14.05.2019 та від 12.08.2019 ГУ ДПС у Львівській області не скеровувались позивачці. Акцентував на тому, що сума податкового боргу в кожній з цих вимог охоплює заборгованість з наростаючим підсумком, а відтак ГУ ДПС у Львівській області надсилалась позивачці податкова вимога № Ф-3830-50 від 23.11.2021 на суму 26539,26 грн, правомірність обчислення якої встановлено судовим рішенням у справі №380/8912/22.
04.04.2025 ухвалою із занесенням до протоколу судового засідання суд постановив витребувати у відповідача інформацію щодо формування вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску.
29.04.2025 відповідач подав заяву, у якій наголосив, що чинною є лише вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 23.11.2021 на суму 26539,26 грн. Звернув увагу на преюдиційність фактів, оскільки питання правомірності вимоги про сплату боргу (недоїмки) досліджувалось в адміністративній справі №380/8912/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування вимоги №Ф-3830-50 від 23.11.2021 на суму 26539,26 грн.
03.07.2025 позивачка подала заперечення на заяву від 28.04.2025, у яких наголосила, що предметом розгляду у цій справі є вимоги про сплату недоїмки, сформовані за період з 07.11.2018 до 12.08.2019. Констатує, що відповідно до ст. 25 Закону №2464-VI та п. 3, 4 розділу VI Інструкції №449 вимоги від 07.11.2018, від 12.02.2019, від 14.05.2019, від 12.08.2019 на загальну суму 23785 грн підлягали надсиланню платнику податку, проте на поштову адресу позивачки не скеровувалися. Отже, сума 23785 грн увійшла у вимогу від 23.11.2021, сформовану на суму 26539 грн, неправомірно. Стверджує, що відповідно до абз. 10 п. 3 розділу VI Інструкції №449 вимога про виплату недоїмки має містити відомості про розмір боргу, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Якщо податковий орган не скеровував вимог про сплату недоїмки, то в позивачки не виникає відповідного обов`язку щодо її сплати. Крім того, спростовує аргументи відповідача про преюдиційність фактів. 
30.07.2025 представник відповідача подав заяву, до якої додав сформовані в автоматичному режимі вимоги, які є предметом спору, а також вимогу від 12.11.2019 та докази її скерування позивачці.
16.09.2025 позивачка подала заяву, у якій наголосила, що оскаржувані вимоги та дії щодо їх складання не відповідають критеріям правомірності рішень та дій суб`єктів владних повноважень. Виклала свої заперечення на заяву відповідача про закриття провадження у справі.
Ухвалою від 17.10.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про закриття провадження у справі.
09.02.2026 позивачка подала клопотання про витребування доказів.
26.03.2026 представник відповідача подав клопотання, у якому стосовно витребуваної позивачкою інформації повідомив, що згідно з Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування податковий орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї інструкції в інформаційно-комунікаційній системі контролюючого органу «Податковий блок».
15.04.2026 позивачка подала заперечення на заяву відповідача від 26.03.2026, у яких вчергове наголосила на безпідставність покликання відповідача на обставини, встановлені судом у справі №380/8912/22, оскільки предметом розгляду була лише вимога від 23.11.2021.
17.04.2026 представник відповідача подав додаткові пояснення, у яких викладено аналогічні пояснення, які надані суду 29.04.2025.
У судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.
У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.
29.05.2026 оголошено скорочене рішення.
Заслухавши усні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно з реєстраційними даними податкового органу позивачка ОСОБА_2 з 31.07.2012 зареєстрована фізичною особою-підприємцем; починаючи з 01.08.2012 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Львівській області; 06.12.2019 припинено підприємницьку діяльність фізичною особою-підприємцем за її рішенням; стан платника податку 11 - ПРИПИНЕНО АЛЕ НЕ ЗНЯТО З ОБЛІКУ (КОР НЕ ПУСТІ).
Судом встановлено, що в автоматичному режимі сформовані вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, які є предметом спору, а саме: від 07.11.2018 № Ф-3830-50 на суму 15819,54 грн, від 12.02.2019 № Ф-3830-50 на суму 18 276,72 грн, від 14.05.2019 № Ф-3830-50 на суму 21030,90 грн, від 12.08.2019 № Ф-3830-50 на суму 23785,08 грн. Зазначені вимоги позивачці не надсилалися, що визнається відповідачем. 
Позивачці скеровано вимогу від 12.11.2019 № Ф-3830-50 на суму 26539,26 грн.
Рішенням Державної податкової служби України від 09.01.2020 №1027/6/99-00-08-06-01-06 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2019 №Ф-3830-50 скасовано, зобов`язано ГУ ДПС у Львівській області сформувати та направити нову вимогу.
Рішенням ДПС України від 15.04.2020 №13479/6/99-00-08-06-01-06 скасовано та відкликано вимогу від 29.01.2020 № Ф-3830-50 на суму 26539,26 грн, зобов`язано ГУ ДПС у Львівській області сформувати та направити нову вимогу. 
У рішеннях наголошено, що порушення не скасовують суму недоїмки.
23.11.2021 ГУ ДПС у Львівській області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3830-50 на суму 26539,26 грн.
У зв`язку з несплатою суми недоїмки вимога пред`явлена до виконання органам державної виконавчої служби.
12.04.2022 державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3830-50У, виданої 23.11.2021 ГУ ДПС у Львівській області, про стягнення заборгованості в розмірі 26539,26 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 у справі №380/8912/22 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування вимоги відмовлено повністю. Предметом позову у цій справі було визнання дій відповідача по оформленню вимоги про сплату боргу протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3830-50У, виданої 23.11.2021.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.10.2022р. в адміністративній справі № 380/8912/22 залишено без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Ухвалою Верховного Суду 06.12.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2023 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання дій протиправними, скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування повернуто особі, яка її подала.
Листом Головного управління ДПС у Львівські області від 27.03.2024 №9031/6/13-01-13-03 позивачку повідомлено, що «згідно даних інформаційної системи податкового органу за період з 01.01.2017 по 01.06.2022 по ОСОБА_1 підлягало формуванню 5 вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску та які сформовані в автоматичному режимі, а саме: від 07.11.2018 № Ф-3830-50 на суму 15 819,54 грн, від 12.02.2019 № Ф-3830-50 на суму 18276,72 грн, від 14.05.2019 № Ф-3830-50 на суму 21030,90 грн, від 12.08.2019 № Ф-3830-50 на суму 23 785,08 грн, від 12.11.2019 № Ф-3830-50 на суму 26539,26 грн. 
Сума боргу в кожній наступній вимозі охоплює заборгованість з наростаючим підсумком.
З перелічених вимог ОСОБА_1 надіслана лише вимога від 12.11.2019 на суму 26539,26 грн, яка включає нарахування за 2017 - 8448 грн, за 2018 - 9828,72 грн та 2019 - 8262,54 грн. Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2019 № Ф-3830-50 надіслана платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення згідно реєстраційних даних ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_2 та повернута за зворотною адресою з відміткою Укрпошти про вручення платнику 27.11.2019 року.
Крім вищезазначених вимог про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску, ОСОБА_1 сформовано вимоги в ручному режимі, оскільки сума заборгованості не змінилась та відсутня можливість сформувати їх в інформаційній системі податкового органу, а саме: від 29.01.2020 № Ф-3830-50 на суму 26539,26 грн на виконання рішення ДПС України від 09.01.2020 №1027/6/99-00-08-06-01-06; від 20.05.2020 № Ф-3830-50 на суму 26539,26 грн на виконання рішення ДПС України від 15.05.2020 №13478/6/99-00-08-06-01-06; від 23.11.2021 №Ф-3830-50 на суму 26539,26 грн у зв`язку з несвоєчасним поверненням поштового повідомлення про вручення вимоги платнику чим порушено термін пред`явлення виконавчого документу (вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 20.05.2020 №Ф-3830-50) до органу виконавчої служби на примусове виконання.
З вимог, які надіслані та вручені ОСОБА_1 , залишається чинною (не погашеною) лише вимога від 23.11.2021 №Ф-3830-50 на суму 26539,26 грн, яка перебуває на примусовому стягненні в Сихівському відділі державної виконавчої служби у м. Львові. 
Вимога від 12.11.2019 № Ф-3830-50 на суму 26539,26 грн скасована рішенням ДПС України від 09.01.2020 №1027/6/99-00-08-06-01-06; вимога від 29.01.2020 № Ф-3830-50 на суму 26539,26 грн скасована рішенням ДПС України від 15.04.2020 №13479/6/99-00-08-06-01-06; по вимозі від 20.05.2020 № Ф-3830-50 порушений термін пред`явлення до органу державної виконавчої служби. 
Станом на 26.03.2024 в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 26539,26 грн, надходження коштів в рахунок погашення заборгованості з єдиного внеску відсутні».
Вважаючи вимоги про сплату про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску такими, що підлягають скасуванню, позивачка пред`явила цей позов до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
У розумінні п.36.1 ст.36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Згідно з правовим висновком, сформованим Верховним Судом у постанові від 09.05.2024 у справі №580/3690/23, з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон № 2464-VI, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 (далі – інструкція №449, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За дефініцією, закріпленою у п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Статтею 2 Закону № 2464-VI унормовано, що його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Отже, нормами Закону № 2464-VI регламентується база оподаткування як складова частина порядку нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску.
Суд акцентує увагу на тому, що п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платником єдиного внеску визначено фізичних осіб-підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до п. 2, 3 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується:
- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч.1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Суд зазначає, що з 01.01.2017 фізичні особи-підприємці повинні сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання доходу.
Згідно з приписами ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Частиною 8 ст. 9 Закону № 2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.
Аналіз наведених норм вказує на те, що в разі якщо платником внеску не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464-VI. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до пп. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
За правилами ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Згідно з п. 2 pозділу VI інструкції №449 у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
За змістом п. 3 розділу VI інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;
платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):
платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.
Відповідно до п. 4 інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.
Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис,- в органі доходів і зборів.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
Позивачка оскаржує вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 07.11.2018 № Ф-3830-50, від 12.02.2019 № Ф-3830-50, від 14.05.2019 № Ф-3830-50, від 12.08.2019 № Ф-3830-50 з підстав їх ненадсилання.
Суд звертає увагу, що згідно з п. 5 розділу VI інструкції №449 протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.
У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.
У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).
Орган доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності):
вносить вимогу про сплату недоїмки до Єдиного державного реєстру виконавчих документів та пред`являє її до виконання в порядку, встановленому законом (після початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів);
надсилає її в порядку, встановленому законом, до органу державної виконавчої служби (до початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів);
надсилає її в порядку, встановленому Законом, до органу Казначейства - відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», якщо платник єдиного внеску є бюджетною установою, державним органом, одержувачем бюджетних коштів, а також підприємством, установою або організацією, рахунки якої відкриті в органах Казначейства.
З аналізу наведених нормативних положень суд виснує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску набирає чинності з дня узгодження такої вимоги, а саме, після спливу 10 календарних днів від дня одержання вимоги платником (у разі несплати платником зазначеної у вимозі суми недоїмки або неузгодження ним вимоги з податковим органом шляхом її оскарження у цей же строк в адміністративному чи судовому порядку). Податковий орган протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності) пред`являє її до виконання органу державної виконавчої служби в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Відтак, оскаржувані позивачкою вимоги у контексті наведеного нормативного регулювання не є чинними, не були пред`явлені до виконання органам державної виконавчої служби, відтак не породжують для позивачки правових наслідків.
Судовим розглядом встановлено, що узгодженою (чинною) є вимога від 23.11.2021 №Ф-3830-50У, яка пред`явлена до виконання органам державної виконавчої служби.
12.04.2022 державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові винесено постанову по відкриття виконавчого провадження з виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки), виданої 23.11.2021 ГУ ДПС у Львівській області, про стягнення заборгованості в розмірі 26539,26 грн.
Суд акцентує на тому, що нескерування вимог не призвело до неправильного обчислення позивачці суми єдиного внеску та не може мати наслідком їх скасування.
Суд не враховує твердження позивачки, що сума 23785,08 грн, яка нарахована наростаючим підсумком за оскаржуваними вимогами, увійшла у вимогу від 23.11.2021, сформовану на суму 26539 грн, неправомірно.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 у справі №380/8912/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області встановлено правомірність нарахування сум єдиного внеску за період 2017, 2018 років, І, ІІ, ІІІ квартали 2019 року на суму 26539,26 грн.
Правомірність проведення ГУ ДПС у Львівській області нарахування ОСОБА_1 сум єдиного внеску за період 2017, 2018 років, І-ІІІ квартали 2019 року на суму 26539 грн 26 коп. підтверджено Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 15.03.2023.
У постанові від 15.03.2023 в справі №380/8912/22 суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків:
«… Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Отже, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності. З огляду на викладене фізична особа - підприємець зобов`язана сплачувати єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний. Інше тлумачення норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» спричинило б подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
В 2017 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3200 грн. згідно Закону України № 1801-VІІ від 21.12.2016р. «Про Державний бюджет України на 2017 рік».
У 2018 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня – 3723 грн. згідно Закону України № 2246-VIII від 07.12.2017р. «Про Державний бюджет України на 2018 рік».
В 2019 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня – 4173 грн. згідно Закону України № 2629-VIII від 23.11.2018р. «Про Державний бюджет України на 2019 рік».
Звідси, розрахункова (мінімальна) сума єдиного соціального внеску за 2017 рік становила 8448 грн. (3200 грн. х 22 % = 704 грн. (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р.) х 12 місяців). 
Розрахункова (мінімальна) сума єдиного соціального внеску за 2018 рік склала 9828 грн. 72 коп. (3723 грн. х 22 % = 819 грн. 06 коп. (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2018р. по 31.12.2018р.) х 12 місяців). 
Розрахункова (мінімальна) сума єдиного соціального внеску за 2019 рік становила 8262 грн. 54 коп. (4173 грн. х 22 % = 918 грн. 06 коп. (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2019р. по 30.09.2019р.) х 9 місяців).
Оскільки в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем або роботодавцем за позивача єдиного внеску за періоди 2017, 2018, три квартали 2019 року, що підтверджується даними інтегрованої картки платника ОСОБА_1 , тому сума боргу (недоїмки) становить 26539 грн. 26 коп.
…В частині недотримання строків та порядку формування вимоги про сплату боргу колегія суддів наголошує на тому, що таке процедурне порушення не призвело до неправильного нарахування позивачу суми єдиного внеску».
Частиною 4 ст.78 КАС України регламентовано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, обставини, встановлені судовими рішеннями у справі №380/8912/22, зокрема щодо правомірності нарахування сум єдиного внеску за період 2017, 2018 років, І, ІІ, ІІІ квартали 2019 року на суму 26539,26 грн, а відтак і включення суми боргу 23785,08 грн у вимогу від 23.11.2021, не підлягають доказуванню у цій справі.
Заразом суд акцентує на тому, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція щодо значимості допущення порушення процедури при прийнятті рішення суб`єктом владних повноважень викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових та фактичних підстав для скасування оскаржуваних вимог.
Щодо обраного позивачкою способу захисту суд звертає увагу на таке. 
Приписами ч.1 ст.2 КАС України регламентовано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.
Справа в адміністративному суді може бути порушена за наявності між сторонами публічно-правового спору, оскільки у розумінні ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Такий спір характеризується, зокрема, тим, що у ньому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і такий спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Частиною 1 ст. 5 КАС України унормовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. 
Із системного аналізу наведених нормативних приписів суд виснує, що позивачка на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
Суд звертає увагу, що поведінку відповідача щодо формування, надсилання вимоги про сплату єдиного внеску неможливо вважати його рішенням, дією чи бездіяльністю, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивачки у сфері публічно-правових відносин.
Суд наголошує, що спеціальним законом визначено способи оскарження рішень контролюючих органів - адміністративний та судовий, які повною мірою дають можливість платнику внеску захистити порушене право.
Відтак, у разі прийняття відповідачем відповідних рішень (зокрема, вимог про сплату боргу) позивачка вправі їх оскаржити у встановленому порядку.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
В силу приписів ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в :
1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивачка – ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач – Головне управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів, 79003; ЄДРПОУ 43968090).

Повне рішення складено 04.06.2026 у зв`язку з перебуванням судді з 30.05.2026 до 03.06.2026 у відпустці.

Суддя	Андрусів Уляна Богданівна