Справа № 135/125/26
Провадження № 2-др/135/3/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
іменем України

18.05.2026 м. Ладижин 
Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,
розглянувши у м. Ладижині Вінницької області заяву представника відповідача Нестерова Єгора Миколайовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» про захист прав споживачів, 
ВСТАНОВИВ:
28 квітня 2026 року представник відповідача ТОВ «АЛЛО» - адвокат Нестеров Є.М. через систему «Електронний суд» подав до суду заяву, в якій просить ухвалити додаткове рішення та стягнути з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ТОВ «АЛЛО» витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 20 000 грн, понесені під час розгляду справи.
02 травня 2026 року представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Литвин В.В. через систему «Електронний суд» подала до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких просить відмовити у задоволенні заяви. Водночас, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник просить зменшити їх розмір до розумного та співмірного розміру.
На обґрунтування своїх заперечень представник вказує на те, що дана справа не є справою підвищеної складності, не потребувала значного обсягу процесуальних дій, дослідження великого масиву доказів чи надання відповіді на складні правові питання. Зокрема не призначались експертизи, не досліджувався значний обсяг доказів, не подавались численні процесуальні документи, справа не містила складної правової проблематики, не здійснювалось представництво у значній кількості судових засідань. Фактично правнича допомога з боку представника відповідача полягала переважно у підготовці відзиву на позовну заяву та участі у розгляді справи. 
Окремо зазначає, що наданий відповідачем акт приймання-передачі послуг № 72 від 18.02.2026 не підтверджує співмірності заявлених витрат та містить очевидно завищений і необґрунтований розрахунок часу, нібито витраченого адвокатом на виконання робіт. Зокрема, твердження про витрачення 20 годин виключно на підготовку відзиву є очевидно завищеним та не відповідає фактичному обсягу процесуального документа, характеру спору та складності правових питань у справі, оскільки він не містив складного правового аналізу, значного обсягу судової практики, складних математичних розрахунків чи великого масиву доказів, які об`єктивно могли б потребувати витрачення такого значного часу. Окрім того, сам по собі акт приймання-передачі послуг не є безумовним доказом фактичного виконання саме такого обсягу робіт та витрачення саме такої кількості годин. Вказаний акт складений сторонами договору в односторонньо погодженому між собою обсязі та не підтверджений жодними об`єктивними доказами. У ньому відсутній погодинний розрахунок, не наведено деталізації конкретних дій адвоката, відсутні дані щодо фактичної тривалості виконання окремих робіт, не підтверджено необхідність саме такого обсягу часу для підготовки документів у даній справі. Також звертає увагу, що акт складено та підписано 18.02.2026, тобто фактично на початковій стадії розгляду справи, тоді як судовий розгляд тривав надалі, що додатково свідчить про формальний характер наведеного у ньому розрахунку.
Резюмуючи викладене, представник вважає, що стягнення з позивачки 20 000 грн витрат за обставин даної справи призведе до покладення на неї надмірного та непропорційного фінансового тягаря, що суперечитиме принципам справедливості, розумності та співмірності судових витрат.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини 3 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
За вказаних положень процесуального законодавства, враховуючи обставини справи, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи шляхом ухвалення додаткового судового рішення. 
З`ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявленого клопотання та надані представником відповідача докази на підтвердження судових витрат у вигляді наданої професійної правничої допомоги, суд виходить з такого.
Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 27 квітня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «АЛЛО» про захист прав споживачів відмовлено.
Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами другою, третьою статті 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості; для визначення розміру таких витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частина четверта статті 137 ЦПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а обов`язок доведення неспівмірності таких витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання.
За змістом статті 141 ЦПК України та усталеної практики Верховного Суду судові витрати розподіляються між сторонами, виходячи з результатів розгляду справи. Водночас суд має оцінювати дійсність, необхідність та розумність їх розміру з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, обсягу виконаних процесуальних дій та значення справи для сторін.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу за наявності: договору про надання правничої допомоги; документів, що підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт; доказів їх вартості та фактичної сплати (або обов`язку сплатити); при цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені нею витрати, якщо, застосовуючи критерії розумності, справедливості та пропорційності, встановить завищеність гонорару щодо іншої сторони спору.
Аналогічний підхід неодноразово підтверджувався Верховним Судом, який наголошував, що розмір витрат на правничу допомогу має відповідати критерію реальності наданих послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності та необхідних процесуальних дій відповідної сторони.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виходить з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише за умови, що буде доведено: такі витрати були фактичними, неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (зокрема у рішеннях у справах «Двойних проти України», «Гімайдуліна та інші проти України», «East/West Alliance Limited проти України», «Баришевський проти України», «Лавентс проти Латвії»).
Отже, при вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу суд повинен перевірити: чи є ці витрати дійсними (фактично понесеними або такими, що підлягають сплаті); чи були вони необхідними для ефективного захисту прав сторони у конкретній справі; чи відповідає їхній розмір критерію розумності та співмірності із складністю справи, обсягом і характером виконаних робіт та значенням справи для сторін.
Як убачається з матеріалів справи, 18 лютого 2026 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, до якого долучив: копію договору про надання правової допомоги від 10.06.2019 № А1; копію додаткової угоди від 10.02.2026 № 72 до зазначеного договору; копію акта приймання-передачі послуг від 18.02.2026 № 72; копію платіжної інструкції від 18.02.2026 № 1944433472 на суму 20 000 грн; копію свідоцтва адвоката Нестерова Є.М. про право на заняття адвокатською діяльністю; копію ордера на надання правничої допомоги від 28.01.2026 серії АЕ № 1468696.
Зазначені документи підтверджують укладення між ТОВ «АЛЛО» та Адвокатським бюро «Олександра Шевченка» договору про надання правової допомоги, узгодження сторонами фіксованого розміру гонорару за надання правничої допомоги у цій справі в сумі 20 000 грн, фактичне надання правничої допомоги та сплату зазначеної суми відповідачем.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що відповідач належним чином довів дійсність та фактичність понесених витрат на правничу допомогу у заявленому ним розмірі 20 000 грн, а також дотримав вимоги частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строків подання доказів судових витрат.
Водночас, на підставі частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України представник позивачки подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у яких просив у разі задоволення заяви відповідача зменшити розмір заявлених витрат як неспівмірний зі складністю справи, обсягом виконаних робіт та витраченим адвокатом часом, зокрема вказував на очевидну завищеність зазначеного в акті часу (20 годин) на підготовку відзиву.
Оцінюючи доводи позивачки, суд враховує таке.
По-перше, спір між сторонами стосується захисту прав споживача щодо виконання договору роздрібної купівлі-продажу побутового товару, не супроводжувався призначенням експертиз, дослідженням значного масиву доказів чи складних правових конструкцій, не вимагав проведення численних процесуальних дій та тривалого судового розгляду. За своїм характером і правовою природою ця справа належить до категорії справ середньої складності.
По-друге, із договору, додаткової угоди та акта вбачається, що предметом правничої допомоги адвоката Нестерова Є.М. було: ознайомлення та юридичний аналіз позовної заяви; надання консультацій та роз`яснення замовнику щодо правової позиції та перспектив розгляду; підготовка та складання відзиву на позовну заяву; узгодження проєкту відзиву із замовником; участь у судових засіданнях. Отже, обсяг наданих послуг охоплює як письмову роботу (аналіз матеріалів справи, підготовка відзиву), так і усну (консультації, участь у судовому засіданні).
По-третє, акт приймання-передачі послуг містить узагальнений (фіксований) розмір гонорару без погодинної деталізації за видами робіт. Верховний Суд у своїй практиці зазначає, що компенсація витрат на правничу допомогу можлива і за фіксованим розміром гонорару без детального розподілу по годинах, за умови що загальний розмір витрат відповідає критеріям реальності, необхідності та розумності, а сторона, яка заперечує, доведе неспівмірність таких витрат.
Водночас, на відміну від укладення договору та факту сплати гонорару, які підтверджені документально, достовірність зазначеного в акті часу (20 годин) на підготовку відзиву не підтверджена іншими об`єктивними доказами (зокрема, детальним розподілом часу, додатковими описами виконаних робіт), тоді як зміст відзиву, обсяг долучених до нього матеріалів та характер спірних правовідносин не свідчать про потребу в настільки значному часовому ресурсі саме на складання одного процесуального документа.
За таких обставин суд доходить висновку, що, хоча факт надання правничої допомоги та сплати гонорару в сумі 20 000 грн підтверджений належними доказами, заявлений розмір витрат у повному обсязі не є співмірним із: складністю цієї справи; фактичним обсягом виконаних робіт; часом, який об`єктивно міг бути витрачений адвокатом на підготовку відзиву та участь у розгляді справи; значенням справи для позивачки як споживача, з урахуванням її фінансових можливостей та наслідків покладення на неї повної суми витрат.
Суд враховує також, що компенсація повної суми витрат у розмірі 20 000 грн за обставин даної справи призведе до покладення на позивачку надмірного та непропорційного фінансового тягаря, що суперечить принципам справедливості, розумності та пропорційності судових витрат, сформульованим у практиці Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.
Водночас заперечення позивачки не спростовують у цілому необхідності залучення відповідачем адвоката для захисту своїх прав у цій справі та не свідчать про те, що витрати на правничу допомогу у значно меншому розмірі були б достатніми для належного представництва, а відтак не дають підстав для повної відмови у стягненні витрат.
З урахуванням наведеного, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, оцінюючи дійсність, необхідність та розумність витрат на правничу допомогу, співмірність їх розміру із складністю справи, обсягом наданих послуг та значенням справи для сторін, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника відповідача.
З огляду на характер і складність спору, обсяг наданих адвокатом послуг, у тому числі підготовку відзиву та участь у судовому засіданні, а також виходячи з критеріїв реальності, необхідності та розумності витрат, суд вважає співмірним та обґрунтованим розміром компенсації витрат на професійну правничу допомогу суму 15 000 грн, яка забезпечує баланс між інтересами сторін і не покладає на позивачку надмірного тягаря. У зв`язку з цим з позивачки підлягає стягненню на користь відповідача 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а в іншій частині заяви слід відмовити.
Керуючись статтями 133, 134, 137, 141, 265, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача Нестерова Єгора Миколайовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» про захист прав споживачів – задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №135/125/26 за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» про захист прав споживачів.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» понесені судові витрати по оплаті правничої допомоги в сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
У задоволенні іншої частини заяви відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо додаткове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія додаткового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Додаткове рішення складено та підписано суддею 18.05.2026.
Суддя