ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року	Львів	Справа № 500/122/26 пров. № А/857/8712/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Мандзія О.П.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року про повернення позовної заяви у справі №500/122/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
12 січня 2026 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – апелянт, позивач) до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі - відповідач), у якому просив:
1. розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження;
2. визнати протиправною бездіяльність Головного управління національної поліції в Тернопільській області, яка полягає у невиконанні обов`язків, передбачених Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», щодо призначення та проведення службового розслідування за зверненням позивача 15.12.2025 стосовно дій інспектора УПП в тернопільській області ДПП лейтенанта поліції П`янтковського Р.О., неутворенні дисциплінарної комісії, нескладенні висновку за результатами службового розслідування та ненаданні позивачу повної та обґрунтованої відповіді по суті звернення;
3. зобов`язати відповідача у визначений судом строк:
– видати наказ (розпорядження) про призначення службового розслідування за зверненням позивача від 15.12.202 щодо дій інспектора ОСОБА_2 , визначивши склад дисциплінарної комісії, предмет та строки проведення розслідування;
- забезпечити проведення службового розслідування відповідно до вимог ст.ст. 14, 23-25 Дисциплінарного статуту Національної поліції України з оформленням письмового висновку за його результатами;
- прийняти рішення за результатами висновку службового розслідування та письмово повідомити позивача про прийняте рішення з наданням копії наказу про призначення розслідування, висновку комісії та наказу (рішення) за результатами розслідування;
4. стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у зв`язку з поданням позову.
Ухвалою від 27.01.2026 у цій справі позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії повернуто позивачу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
Не погоджуючись із цією ухвалою, позивач оскаржив таку в апеляційному порядку, оскільки вважає, що така ухвала є незаконною, немотивованою, ухваленою із застосуванням надмірного формалізму та з порушенням процесуальних гарантій доступу до правосуддя.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що після залишення позовної заяви без руху, у якій суд першої інстанції визначив чіткий перелік недоліків спосіб їх усунення та визначив точний розмір судового збору 1331,20 грн без будь-яких застережень щодо необхідності сплати судового збору за кожну вимогу чи в іншому розмірі.
Позивач після отримання відповідної ухвали у встановлений строк 18.01.2026 усунув усі недоліки шляхом направлення до суду уточненого адміністративного позову, у якому конкретизовано предмет спору, обставини, докази, спосіб судового захисту відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, а також сплачено судовий збір у розмірі прямо визначеному судом.
Проте, судом першої інстанції 27.01.2026 постановлено ухвалу про повернення позовної заяви.
Апелянт стверджує, що відсутність конкретизації недотримання вимог законодавства в ухвалі, яку повернуто на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, є протиправним. Крім того, суд першої інстанції постановляючи відповідну ухвалу фактично вийшов за межі повноважень, наданих йому на стадії відкриття провадження, адже норми Кодексу адміністративного судочинства України не наділяють суд повноваженнями на стадії відкриття провадження визначати належних учасників справи, оцінювати спосіб захисту чи фактичні обставини спору. Зазначення про сплату судового збору за одну вимогу було виконане позивачем, а тому постфактум визнавати його таким, що не сплачений у повному розмірі також не узгоджується з чинною судовою практикою.
Апелянт просив скасувати ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 у справі №500/122/26 про повернення позовної заяви; направити матеріали справи до Тернопільського окружного адміністративного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, вказав, що заперечує щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 . Зокрема, наголосив, що спірні правовідносини в позивача виникли не з відповідачем, а з Управлінням патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції та стосувалися дій інспектора УПП в Тернопільській області ДПП лейтенанта поліції П`янтковського Р.О. В даному спорі ГУ НП в Тернопільській області жодним чином не приймало участі, доступу до доказів вчинення оскаржуваного правопорушення не має, а посадова особа, яка винесла оскаржувану постанову не є співробітником ГУ НП та не перебуває з ГУ НП у трудових відносинах, тому ГУ НП в Тернопільській області не може виступати в даній справі відповідачем, бо є неналежним.
Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 – без змін.
02.03.2026 Восьмим апеляційним адміністративним судом зареєстровано клопотання апелянта про залишення без розгляду відзиву як такого, що підписаний особою без наявності на це повноважень.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.
Повертаючи позовну заяву позивачу відповідно до ухвали від 27.01.2026 суд першої інстанції виходив з того, що станом на 27.01.2026 позивач частково усунув недоліки, вказані в ухвалі від 15 січня 2026 року, подавши уточнену позовну заяву та квитанцію про сплату судового збору в сумі 1 351,20 грн., однак документів на усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, на адресу суду від позивача так і не надходило.
Подане ОСОБА_1 20.01.2026 р. клопотання про усунення недоліків позовної заяви та долучення доказів про сплату судового збору не може вважатись судом виконанням вимог ухвали Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року, оскільки позовні вимоги сформульовані у заяві не відповідають вимогам ст. 160 КАС України, а судовий збір сплачено лише за одну позовну вимогу.
За таких обставин, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовну заяву і додані до неї документи слід повернути позивачеві.
Розглядаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що звернувшись до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовною заявою відділом організаційно-правового забезпечення складено акт про відсутність вкладено у справі №500/122/26, а саме квитанції про сплату судового збору (а.с. 4).
Ухвалою від 15.01.2026 позовну заяву залишено без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків - десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Копію вказаної ухвали позивач отримав 16.01.2026 до електронного кабінету в системі «Електронний суд». 
20.01.2026 за вх. №456/26 від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви та долучення доказу сплати судового збору.
Зокрема, позивачем вказано, що на виконання відповідної ухвали подано уточнений адміністративний позов, у якому конкретизовано предмет спору та зміст оскаржуваної протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень; уточнено фактичні обставини справи з наведенням хронології подій, дат, реквізитів звернень та відповідей; наведено належне правове обґрунтування з посиланням на норми Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, закону України «Про Національну поліцію», закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України, підзаконні нормативні акти МВС; враховано та інтегровано правові висновки Верховного Суду, зокрема, постанову від 21.03.2024, а також судову практику Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду та ЄСПЛ, внесену до ЄДРСР; прохальну частину приведено у відповідність до обраного способу судового захисту та предмета спору.
Крім того, надано квитанцію про сплату судового збору.
Позивач просив визнати недоліки позовної заяви, що зазначені в ухвалі суду усунутими; прийняти уточнену позовну заяву до розгляду; долучити квитанцію про сплату судового збору; відкрити провадження у справі та продовжити її розгляд у встановлено порядку.
Проте, після розгляду відповідного клопотання судом першої інстанції в оскарженій ухвалі від 27.01.2026 зафіксовано усунення недоліку позовної заяви в частині надання уточненої позовної заяви та квитанції про сплату судового збору в сумі 1351,20 грн та констатовано формулювання позовних вимог вимогам ст. 160 КАС України, а судовий збір сплачено тільки за одну позовну вимогу.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд керується таким.
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Згідно з приписами п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Відповідно до ч. 1ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями160,161цьогоКодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Згідно п. 1 ч. 4ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Так, в ухвалі від 15.01.2026 у цій справі, якою позовну заяву залишено без руху, суд першої інстанції вказав, що позовна заява подана без додержання вимог встановлених ст. 160 КАС України та містить недоліки. Зокрема, суд першої інстанції процитував ст. 160 КАС України у повному обсязі та зазначив, що в позовній заяві також не зазначено зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.
Колегія суддів, дослідивши зміст позовної заяви, а також уточненої позовної заяви поданої на виконання вимог ухвали від 15.01.2026 відповідно до клопотання від 20.01.2026, встановила, що у ній наведено обставин, за яких на думку позивача відбулось порушення його прав та якими він обґрунтовує позовні вимоги, долучені докази на підтвердження вказаних вимог, а також зазначені підстави (фактичні та юридичні).
Слід зазначити, що надати оцінку повноті обґрунтування заявлених позивачем вимог суд першої інстанції повинен був в ході розгляду справи, шляхом встановлення всіх дійсних обставин справи та в призмі тих доказів, які на думку позивача є достатніми для вирішення справи. До того ж, суд першої інстанції не був позбавлений можливості витребувати додаткові докази вже в ході розгляду справи, якщо виникла б така необхідність.
Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції в разі наявності підстав, визначених адміністративним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засідання, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 173 КАС України, зокрема, щодо остаточного визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.
Крім того, ст. 245 КАС України визначає саме повноваження суду при вирішенні справи. Визначені вказаною нормою способи захисту порушених прав можуть застосовуватись судом з урахуванням обставин справи, і такі способи не є вичерпними, оскільки ця норма передбачає можливість суду обрати і інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Колегія суддів особливу увагу звертає на те, що перелік додатків доданих до позовної заява містить, зокрема, копію звернення до ГУ НП в Тернопільській області від 15.12.2025 з відміткою про отримання; копія відповіді з УПП в Тернопільській області від 05.01.2026, копії рішення Тернопільського міськрайонного суду та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №607/18474/25.
Щодо сплати судового збору, то суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача, що вказаний недолік усунуто в обсязі визначеному ухвалою від 15.01.2026, оскільки надано квитанцію про його сплату.
Своєю чергою, суд першої інстанції після ознайомлення з уточненою позовною заявою, визнавши наявність більшої кількості позовних вимог, ніж визначено первісно, міг продовжити строк для усунення її недоліків в частині сплати судового збору, проте, безальтернативно визнав вказане неусуненням недоліку позовної заяви та повернув таку позивачу.
Крім того, вказана позовна заява (уточнена) від 17.01.2026 містить одну вимогу немайнового характеру з похідними щодо зобов`язання вчинити дії, внаслідок протиправної, як стверджує позивач, бездіяльності. За таких обставин, висновки суду першої інстанції про несплату судового збору є необґрунтованими та безпідставними.
Колегія суддів зазначає, що виходячи із закріплених у КАС України засад адміністративного судочинства, а також практики ЄСПЛ, суд має оцінювати процесуальні дії сторони у контексті усунення недоліків позовної заяви не за формальною зовнішньою формою, а за їх змістовним значенням для забезпечення права на розгляд справи по суті, інакше б це суперечило реалізації завдання адміністративного судочинства, що передбачене частиною першої статті 2 КАС України.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).
Постановою Великої палати Верховного Суду від 05.12.2018 року в справі №П/9901/736/18 встановлено, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.
Колегія суддів зазначає, що передчасний висновок суду першої інстанції про неусунення позивачем недоліків позовної заяви, який мав наслідком повернення позовної заяви на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України та прийняття оскаржуваного рішення, фактично перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви постановлена передчасно, тому наявні підстави для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи .
За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим уважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 2, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року про повернення позовної заяви у справі №500/122/26 скасувати та направити справу для продовження розгляду до Тернопільського окружного адміністративного суду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар