ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

05 травня 2026 року 	Справа № 160/35906/25  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О., за участю секретаря судового засідання - Ткач Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за первісним позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 17 грудня 2025 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій податковий орган просив суд:
-стягнути податковий борг з платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету у сумі 96 999,10 гривень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати з викликом сторін. Також, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
В обґрунтування первісного позову зазначено, що у відповідача наявний податковий борг на загальну суму 96999,10 грн., а саме заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. У зв`язку з несплатою до бюджету сум податкового боргу, була сформована податкова вимога, яка була направлена на адресу платника податків засобами поштового зв`язку. Зазначена заборгованість в добровільному порядку не сплачена відповідачем, що стало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.
06.01.2026 ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву із запереченнями проти заявлених позовних вимог. Відповідач вказала, що не отримувала оскаржуваних податкових повідомлень-рішень по кожному податковому нарахуванню із зазначенням адреси об єкта, площі, розрахунку податкового боргу та штрафних санкцій. Зазначає, що податковий орган неправильно вказав код платежу 180010300, як податок на нежитлову нерухомість, попри те, що належні ОСОБА_1 приміщення не входять до переліку нежитлової нерухомості, яка визначена п. .п. 14.1.129 прим.1 п.п. 14.1.129 п.14.111 ст. 14 Податкового кодексу України. Так, у вказаному переліку відсутній такий вид нежитлової нерухомості як підвали, а тому позивач незаконно нарахував податки на ці об`єкти. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення податкового боргу.
19.02.2026 від ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява у справі №160/35906/25, в якій вона просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення щодо належних їй на праві приватної власності нежитлових приміщень за адресами: АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 . Вказує, що нею не отримувалися оскаржувані податкові повідомлення- рішення. Наголошує, що належні їй на праві власності приміщення належать до допоміжних як підвали, відтак, не можуть бути об`єктом оподаткування. Вважає виставлені за 2020-2021 рік податкові повідомлення рішення протиправними, оскільки рішення органу місцевого самоврядування не визначало ставок податку в зазначений період для нежитлових приміщень в житлових будинках. Позивач за зустрічним позовом звертає також увагу, що нежитлові приміщення в житлових будинках підлягали оподаткуванню з січня 2022 року. Крім того, оскаржувані рішення за 2020 та 2021 роки були направлені ОСОБА_1 лише 01.02.2023, з порушенням строків, визначених ПК України. Зазначає, серед іншого, про те, що у неї відсутня можливість сплатити суму боргу, яка була незаконно нарахована за 5 років, оскільки вона є пенсіонером по інвалідності, має онкологічне захворювання та отримує мінімальну пенсію. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом у справі №160/35906/25 та вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Поновлено ОСОБА_1 строки звернення до суду.
30 квітня 2026 року від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Відповідач за зустрічним позовом звертає увагу суду, відповідно до інформації з ДРРП, об`єкти що перебувають у власності ОСОБА_1 мають окремий реєстраційний номер, оформлений як нежитлове приміщення, отже є самостійним об`єктом нежитлової нерухомості. Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкти нежитлової нерухомості (нежитлове приміщення загальною площею 300,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення загальною площею 100,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення загальною площею 53,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ) підлягають оподаткуванню відповідно до вимог пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПКУ. Податковий орган звертає увагу на зупинення строку давності з 18.03.2020 до 31.07.2023 у зв`язку із чим податкові повідомлення-рішення за податкові періоди 2020-2024 нараховано в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 ПК України. З урахуванням строків давності контролюючі органи мають право на нарахування фізичним особам сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, з урахуванням періоду зупинення такого строку давності з 18.03.2020 до 31.07.2023. Отже, сам факт затримки контролюючим органом строків направлення податкових повідомлень-рішень є лише підставою для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності, передбаченої ПКУ за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання в частині нарахування штрафних санкцій та пені, однак, не може бути підставою для звільнення від обов`язку щодо сплати сум податку та визнання означених податкових повідомлень-рішень протиправними та їх скасування.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.
ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) є платником податків, зборів (обов`язкових платежів) і перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.
Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 469674588 ОСОБА_1 є власницею наступних видів нерухомого майна:
- нежитлове приміщення №9 за адресою: АДРЕСА_1 , технічний опис майна: в житловому будинку літ. А-4 у підвалі нежитлове приміщення (цегла) №9 (поз. 1-9) заг. пл. 100.6 кв. м.; приямок, підстава виникнення права власності: договір дарування, ВВТ №513350 реєстр-2-4752, 25.12.2004, посвідчено Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою;
-нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_3 , приміщення 2, технічний опис майна: у житловому будинку літ. А-2 нежитлове приміщення № 2 поз. 1-5 загальною площею 53.8 кв.м. Внутрішнє перепланування узаконено технічним висновком Інспекції ДАБК від 05.08.2004 № 972/6. Підстава виникнення права власності: договір дарування, ВВТ № 513341 реєстр 2-4754, 25.12.2004, посвідчений Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою;
-нежитлове приміщення IX, IX (a), X, XI, XI (a) за адресою: м. Дніпро, проспект Карла Маркса, буд. 46. Технічний опис майна: в підвалі житлового будинку літ. А-5 вбудовані приміщення IX, IX (a), X, XI, XI (a) загальною площею 300,1 кв.м. Примітка: збільшення загальної площі на 5.4 кв.м. та збільшення кількості позицій за рахунок устаткування перегородок та приєднання площі прийомів згідно інструкції. Підстава виникнення права власност: дублікат договору купівлі-продажу, ВСЕ№700450 реєстр№ 2-3453, 02.11.2005, виданий Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою.
Станом на дату звернення позивача до суду в інтегрованих картках платника податків фізичної особи ОСОБА_1 обліковується податковий борг на загальну суму 96999, 10 грн., зокрема, заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код класифікації 18010300), яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 96 999,10 грн, відповідно до:
-податкового повідомлення-рішення №0002802-2412-0463 від 01.02.2023 на суму 4 355,39 грн;
-податкового повідомлення-рішення №0002803-2412-0463 від 01.02.2023 на суму 18 006,00 грн;
-податкового повідомлення-рішення №0002809-2412-0463 від 01.02.2023 на суму 6 539,00 грн;
-податкового повідомлення-рішення №0002810-2412-0463 від 01.02.2023 на суму 19 506,50 грн;
-податкового повідомлення-рішення №0002801-2412-0463 від 01.02.2023 на суму 12 992,58 грн;
-податкового повідомлення-рішення №0002804-2412-0463 від 01.02.2023 на суму 6 036,00 грн;
-податкового повідомлення-рішення №1594737-2412-0463-UA12020010000033698 від 24.07.2024 на суму 15 080,03 грн;
-податкового повідомлення-рішення №1594738-2412-0463-UA12020010000033698 від 24.07.2024 на суму 5 055,15 грн;
-податкового повідомлення-рішення №1594739-2412-0463-UA12020010000033698 від 24.07.2024 на суму 2 703,45 грн;
-податкового повідомлення-рішення №1594778-2412-0463-UA12020010000033698 від 24.07.2024 на суму 3 228,00 грн;
-податкового повідомлення-рішення №1594779-2412-0463-UA12020010000033698 від 24.07.2024 на суму 3 497,00 грн;
У зв`язку із несплатою відповідачем до бюджету сум податкового боргу позивачем була сформована податкова вимога від 20.02.2025 №0002958-1306-2615.
Доказів сплати заборгованості відповідачем за первісним позовом до суду не надано.
Позивач за зустрічним позовом, не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся з вказаним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до п. 8.1 ст. 8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.
Пунктом 8.3 ст. 8 ПК України визначено, що до місцевих податків належать податки та збори, встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, створених згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їхніх повноважень і які є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Відповідно до пп. 10.1 ст. 10 ПК України, до місцевих податків належить податок на майно.
Пунктом 10.3 ст. 10 ПК України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.
Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:
а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;
б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений у натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їхньою згодою, якщо інше не встановлено судом;
в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його частка.
Відповідно до пп. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі їхніх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, у тому числі їхніх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їхньої кількості - на 60 кв.м;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їхньої кількості - на 120 кв.м;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, у тому числі їхніх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їхніх часток) - на 180 кв.м.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Відповідно до пп. 266.4.3 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до:
об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту;
об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їхніми власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).
Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м бази оподаткування.
Згідно з пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Щодо посилань позивача на порушення відповідачем строків направлення податкових повідомлень-рішень, суд зазначає таке.
Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядуванню місцезнаходженням кожногозоб`єктівжитлової та/або нежитловоїнерухомості надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) до 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Сам факт затримки контролюючим органом строків направлення податкових повідомлень-рішень є лише підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої ПК України за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання в частині нарахування штрафних санкцій та пені, однак, не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо сплати сум податку та бути підставою для визнання податкових повідомлень-рішень протиправними та їх скасування.
Винесення позивачу оскаржуваних податкових повідомдень-рішень після 01 липня року базового податкового періоду є лише підставою для сплати податкового зобов`язання в більш пізній термін відповідно підпункту 266.10.1., пункту 266.10 статті 266 ПК України (протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення), однак, не впливає на правомірність самих податкових повідомлень-рішень та не може бути підставою для їх скасування.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом по справі №826/15940/18 від 20 червня 2022 року, яка підлягає застосуванню судами відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.
Суд також враховує положення пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, якими встановлено, що що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
Так, згідно з підпунктом 69.9 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України тимчасово, до 1 серпня 2023 року, для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім встановлених цим підпунктом випадків.
Суд також звертає увагу, що податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу (пп. 266.10.3 ПК України).
З огляду на викладене, суд зазначає, що податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) протягом 1095 календарних днів, з урахуванням періоду зупинення строку давності з 18.03.2020 до 31.07.2023.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №160/13606/20.
Відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято в межах встановленого п.102.1 ст. 102 ПК України строку.
Щодо доводів позивача за зустрічним позовом про ненаправлення спірних податкових повідомлень-рішень за адресою ОСОБА_1 .
Суд вказує, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку визначеному п.42.4 ст.42 ПК України за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). 
Платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнаються місце її проживання, за яким вона береться на облік, як платник податків у контролюючому органі. Платник податків не може мати більше однієї податкової адреси. 
За даними інформаційно - комунікаційної системи контролюючого органу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС (Соборний район, м. Дніпро), як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
Відповідно до п. 63.1 ст. 63 ПК України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. 
Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків (п. 63.2. ст.63 ПК України).
Пунктом 63.5 статті 63 ПК України визначено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом. 
Відповідно до п. 70.1. ст. 70 ПК України Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків. 
Відповідно до п.70.7 ст.70 розд.ІІ ПК України та п.1 розд.ІХ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платник податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 №822, при зміні податкової адреси реєстрації, фізичні особи зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви про внесення змін до Державного реєстру фізичних осіб платників податків за формою №5ДР або Заяви про внесення змін до окремого реєстру фізичних осіб-платників податків, щодо фізичних осіб, які обліковуються за серією та номером паспорта за формою №5ДРП відповідно. 
Відповідно п.2 розд. ІХ: Фізичні особи подають зазначені заяви особисто або через представника до Державної податкової інспекції за свою податковою адресою (місцем проживання, далі ДПІ), а у разі зміни місця проживання місця проживання - до ДПІ за новим місцем проживання. 
Щодо місця проживання по датах внесення до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України з 02.08.1996 позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .
Отже, оскаржувані податкові повідомлення-рішення надсилалися платнику за його місцем проживання відповідно даних ДРФО - АДРЕСА_4 . 
Слід зазначити, що платник податків повинен добросовісно користуватися своїми правами та обов`язками, в іншому випадку, платники податків, зловживаючи своїми правами та ігноруючи обов`язки, а саме, шляхом уникнення від отримання поштових відправлень, намагатимуться у такий спосіб перешкоджати виконанню податкових обов`язків зі сплати податків. 
У постанові від 20 березня 2020 року у справі №804/1318/18 Верховний Суд зазначив таке: «При цьому, добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків». 
Отже, ГУ ДПС у Дніпропетровській області під час винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяло у спосіб та в порядку, визначеному чинним законодавством України.
Щодо доводів позивача за зустрічним позовом про те, що належні їй на праві власності приміщення не є об`єктом оподаткування.
Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі статтею 382 Цивільного кодексу України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
За приписами частини першої статті 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).
Відповідно до статті 1 Закону України від 14.05.2015 «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII та пункту 2 «Порядку проведення технічної інвентаризації», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 488, об`єкт нерухомості вважається «нежитловим приміщенням», якщо він має захисні (огороджувальні) конструкції у вигляді стін або перегородок, тобто є ізольованим від сусідніх приміщень.
Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).
Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.
Згідно зі статтею 4 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Частиною першою статті 9 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).
Рішенням Дніпровської міської ради №12/27 від 06.12.2017, з урахуванням змін, внесених рішенням №10/7 від 26.05.2021, встановлено, що звільняються від сплати податку фізичні та юридичні особи за господарські, у тому числі окремо розташовані господарські (присадибні) будівлі, що перебувають у їх власності, допоміжні нежитлові приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо.
Відповідно до п.п.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:
а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;
б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;
в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;
г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;
ґ) будівлі промислові та склади;
д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);
е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;
є) інші будівлі.
Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжні приміщення стають об`єктами спільної власності всіх співвласників багатоквартирного будинку. 
Тобто, фізична або юридична особа, яка придбала квартиру або нежитлове приміщення у багатоквартирному будинку, автоматично отримує право спільної власності на вже існуючі у будинку допоміжні приміщення.
Відповідно до п. 2 рішення КСУ від 02.03.2004 № 4-рп/2004 у справі за конституційним зверненням ОСОБА_2 та інших громадян про офіційне тлумачення положень п. 2 ст. 10 Закону України № 2482-12 та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього ж Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), Президент України у своєму листі до Конституційного Суду наголосив, що право власності на квартиру також означає право спільної власності на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, технічне обладнання тощо, що забезпечують обслуговування житлового комплексу та його використання. У процесі приватизації державного житлового фонду відчужуються не лише квартири, а й допоміжні приміщення. Тому момент виникнення права власності на квартиру є також моментом виникнення права спільної власності на допоміжні приміщення.
Рішенням КСУ від 09.11.2011 № 14-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України № 2482-12 визначено, що власники квартир у дво- або багатоквартирних житлових будинках та житлових приміщень у гуртожитках, незалежно від підстав набуття права власності, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання та елементів зовнішнього благоустрою.
Згідно з статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.
Щодо доводів позивача за зустрічним позовом про те, що рішенням Дніпровської міської ради №12/27 від 06.12.2017 "Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста" не була встановлена ставка податку на нежитлові приміщення, які знаходяться у власності фізичних осіб.
Як вже встановлено судом, згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 469674588 ОСОБА_1 є власницею нежитлових приміщень.
Правовий статус зазначеного майна як «нежитлового» підтверджується наявними у справі матеріалами.
Проте, підстав для звільнення від сплати податку чи наявності пільг щодо зазначених об`єктів, судом не встановлено.
Позивачем за зустрічним позовом не заперечується, що в цілях визначення ставки податку в 2020 та 2021 роках повинно застосовуватися рішення Дніпровської міської ради №12/27 від 06.12.2017 "Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста".
При цьому, суд звертає увагу, що пунктом 3 рішення №12/27 від 06.12.2017 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста» установлено, що рішення міської ради від 27.12.2010 №5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста», зі змінами, та інші нормативно-правові акти міської ради стосовно податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які прийнято до набрання чинності цим рішенням, діють у частинах, що не суперечать нормам цього рішення.
Так, в п. 3 додатку 1 до рішення Дніпровської міської ради від 15.02.2017 №12/18 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 №5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста», яке набуло чинності з першого числа місяця, який настає за датою його офіційного опублікування, встановлено ставки податку для нежитлової нерухомості, що перебуває у власності фізичних та юридичних осіб.
Ставки податку для нежитлової нерухомості, яка не підпадає під зазначені у підпунктах 3.1 -3.4. додатку 1 до рішення №12/18 види нежитлових приміщень, зазначено у підпункті 3.5. - "інша нерухомість" на рівні:
-1% - для нерухомості, яка розташована в центральній частині міста;
-0,5% - для нерухомості, яка розташована за межами центральної частини міста.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради, сільського, селищного, міського голови, виконавчого комітету ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
За змістом п.п. 12.3.3 п. 12.3 ст. 12 ПКУ (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), якщо орган місцевого самоврядування не прийняв рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує звітному.
Отже, законодавець заклав принцип безперервності оподаткування. Навіть за умови відсутності нового рішення, раніше встановлені ставки продовжували легітимно застосовуватися податковим органом.
Тобто, при нарахуванні податку, контролюючий орган керувався чинними рішеннями, якими було встановлено ставку податку щодо нежитлових приміщень.
Відтак, не відповідають дійсності обставини відсутності рішень про встановлення ставок податку на нежитлові приміщення в 2020 та 2021 роках.
Також матеріали справи не містять доказів надання позивачу за зустрічним позовом індивідуальних пільг зі сплати місцевих податків органом місцевого самоврядування.
За таких обставин, формування контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень за період 2020-2021 років відбулося на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Повертаючись до обставин справи.
З матеріалів справи вбачається, що згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 469674588 ОСОБА_1 є власницею наступних видів нерухомого майна:
- нежитлове приміщення № 9 за адресою: АДРЕСА_1 , технічний опис майна: в житловому будинку літ. А-4 у підвалі нежитлове приміщення (цегла) № 9 (поз. 1-9) заг. пл. 100.6 кв. м.; приямок, підстава виникнення права власності: договір дарування, ВВТ № 513350 реєстр-2-4752, 25.12.2004, посвідчено Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою;
-нежиле приміщення за адресою м. Дніпро, вул. Комсомольська, буд. 21, приміщення 2, технічний опис майна: у житловому будинку літ. А-2 нежитлове приміщення № 2 поз. 1-5 загальною площею 53.8 кв.м.. Внутрішнє перепланування узаконено технічним висновком Інспекції ДАБК від 05.08.2004 № 972/6. Підстава виникнення права власності: договір дарування, ВВТ № 513341 реєстр 2-4754, 25.12.2004, посвідчений Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою;
-нежитлове приміщення IX, IX (a), X, XI, XI (a) за адресою: м. Дніпро, проспект Карла Маркса, буд. 46. Технічний опис майна: в підвалі житлового будинку літ. А-5 вбудовані приміщення IX, IX (a), X, XI, XI (a) загальною площею 300,1 кв.м. Примітка: збільшення загальної площі на 5.4 кв.м. та збільшення кількості позицій за рахунок устаткування перегородок та приєднання площі прийомів згідно інструкції. Підстава виникнення права власност: дублікат договору купівлі-продажу, ВСЕ№700450 реєстр№ 2-3453, 02.11.2005, виданий Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою.
Натомість, допоміжні приміщення у багатоквартирних будинках, в тому числі підвали, не розглядаються як окремі об`єкти нерухомості. Вони є складовими будинку, які використовуються для забезпечення його нормальної експлуатації та задоволення потреб співвласників. Це означає, що, по-перше, на такі приміщення не можуть бути видані окремі свідоцтва про право власності; по-друге, допоміжні приміщення не вносяться до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що унеможливлює їх відчуження як самостійних об`єктів нерухомості.
Для реєстрації права власності на об`єкт нерухомості необхідно мати технічний паспорт, який містить детальну інформацію про об`єкт. Допоміжні приміщення зазвичай не мають окремого технічного паспорта, оскільки вони є частинами будинку і не виділяються як самостійні одиниці.
Допоміжні приміщення не мають окремої адреси. Відсутність окремої адреси унеможливлює ідентифікацію таких приміщень як самостійних об`єктів нерухомості.
Отже, позивач є власником вищезазначеної нерухомості як нежитлової, а не допоміжної, оскільки вказані об`єкти є ізольованими приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна, що підтверджується фактом державної реєстрації такого об`єкта.
Відтак, з цих підстав зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню.
Щодо неможливості виконати податковий обов`язок.
Відповідно до п. 36.5. ст. 36 ПК України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст.38 ПК України).
Суд зазначає, що у зв`язку із розпочатою військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ.
У подальшому, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та діє на теперішній час.
У п.69 підрозділу 10 розділу XX ПК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, установити, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
Відповідно до положень п.69.1 підрозділу 10 розділу XX ПК України у разі відсутності можливості у платника податків щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності та/або документів (повідомлень), у тому числі передбачених статтями 39 і 39-2, пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, такий платник податків звільняється від відповідальності, визначеної цим Кодексом, у межах діяльності, що провадиться через такі філії, представництва, відокремлені чи інші структурні підрозділи, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України.
Відповідно до підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України та підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України затверджені:
Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України;
Перелік документів, що підтверджують неможливість платника податків юридичної особи, зокрема щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу, своєчасно виконати свій податковий обов`язок, у тому числі обов`язок податкового агента;
Перелік документів, що підтверджують неможливість платника податків фізичної особи, зокрема самозайнятої особи, своєчасно виконати свій податковий обов`язок, у тому числі обов`язок податкового агента.
Отже, як вбачається з вищенаведеного, позивач не є ані самозайнятою особою, ані юридичною особою для застосування щодо неї положень підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України та підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375.
Відтак, вимоги зустрічного позову є необґрунтованими, спростовуються дослідженими судом доказами та нормами матеріального права, а тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі.
Щодо вимог за первісним позовом в частині підстав для стягнення податкового боргу.
Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Згідно пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до ст. 36 ПК України податковим обов`язком платника податку визнається його обов`язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Такий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором, він є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (п.54.1 ст.54 ПК України).
Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (п.56.11 ст.56 ПК України).
Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 14.1.162. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.
Пунктом 129.1. статті 129 Податкового кодексу України передбачено, що при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, нарахування пені розпочинається починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).
Нараховані контролюючим органом суми пені самостійно сплачуються платником податків (пункт 131.1 статті 131 Податкового кодексу України).
Пунктами 95.1 та 95.2 статті 95 вказаного Кодексу визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.1 статті 59 Податкового кодексу України).
Отже, нормами Податкового кодексу України встановлено чіткий порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу.
Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.
У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15.06.2023 у справі 3160/13436/22, від 04.02.2020 у справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі №804/8630/16, від 12.07.2022 у справі №160/7345/20 та інших.
Суд звертає увагу, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, податковий борг виник за наслідком несплати відповідачем заборгованості з податку на доходи фізичних осіб та податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. Доказів погашення наявного податкового боргу відповідачем не надано. Натомість, у задоволенні зустрічної позовної заяви про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено.
З урахуванням вищевказаного правового регулювання спірних правовідносин та встановлених обставин у справі, зокрема, що за відповідачем обліковується податковий борг, зокрема, у сумі 96999,10 грн. та доказів слати якого також надано не було, при цьому, контролюючим органом дотримано порядок стягнення такого боргу, зокрема було направлено податкову вимогу, яка не оскаржена відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог контролюючого органу та стягнення такої заборгованості в сумі 96999,10 грн.
Відповідно до ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Первісний позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (Ідентифікаційний код: 44118658, місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. буд. 17-А) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) про стягнення податкового боргу, - задовольнити.
Стягнути податковий борг з платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 до бюджету у сумі 96 999,10 гривень (дев`яносто шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень десять копійок).
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду буде складений 22.05.2026.

Суддя А.О. Сластьон