Великоолександрівський районний суд Херсонської області 

Справа № 650/7435/25
провадження № 2/650/149/26
Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі: 
головуючого судді – Ковальчук О.В.
за участю секретаря – Чечун В.Ф. 
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду селища Велика Олександрівка цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , представник позивача: адвокат Чупілко Марина Валентинівна до ОСОБА_2 , ВАТ «Бериславський сирзавод», Бериславської міської військової адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Департамент державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно,-
ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом в якому просить визнати за ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що складається із: коридору /на плані «1»/ площею 7,3 кв.м, житлової кімнати /на плані «2»/ площею 10,4 кв.м, житлової кімнати /на плані «3»/ площею 17,5 кв.м, житлової кімнати/на плані «4»/ площею 13.1 кв.м, кухні /на плані «5»/ площею 9,3 кв.м, ванної /на алані «6»/ площею 2,5 кв.м, туалету /на плані «7»/ площею 0,9 кв.м /.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішенням виконавчого комітету Бериславської міської ради Херсонської області № 67 від 18.08.1993р. «Про створення житлово-будівельного кооперативу на базі житловий будинків сирзаводу та затвердження уставу» було створено житлово-будівельний кооператив та затверджено устав житлово-будівельного кооперативу.
Позивач був членом вказаного житлово-будівельного кооперативу, що підтверджується випискою з протоколу засідання профкому Бериславського сирзавода від 12 серпня 1994р. /копія виписки надана до позовної заяви, оригінал в архіві заводу/.
Як член житлово-будівельного кооперативу позивач з власних коштів, які не були спільними коштами подружжя, сплачував внески за вказану квартиру. Згідно довідки за підписом голови кооперативу та головного бухгалтеру кооперативу кошти за квартиру були внесені у касу підприємства і заборгованості по сплаті немає /копія довідки надана до позовної заяви, оригінал у позивача/.
Після внесення коштів за вказану квартиру було проведено реєстрацію у КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації», тобто позивач фактично набув право власності на нерухоме майно згідно законодавства, яке діяло на той час.
Звернувшись до Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області для отримання витягу з Реєстру права власності речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно вказаного домогосподарство, позивачем було з`ясовано, що за вказаними параметрами відомості у Реєстрах відсутні, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.
Дослідивши письмові докази, перевіривши наведені обставини, суд вважає, що позов необхідно задовольнити повністю з огляду на таке.
Рішенням виконавчого комітету Бериславської міської ради Херсонської області № 67 від 18.08.1993р. «Про створення житлово-будівельного кооперативу на базі житловий будинків сирзаводу та затвердження уставу» було створено житлово-будівельний кооператив та затверджено устав житлово-будівельного кооперативу.
Позивач був членом вказаного житлово-будівельного кооперативу, що підтверджується випискою з протоколу засідання профкому Бериславського сирзавода від 12 серпня 1994р. /копія виписки надана до позовної заяви, оригінал в архіві заводу/.
Квартира, яку позивач отримав як член житлово-будівельного кооперативу, а саме кв. АДРЕСА_1 , складалася з коридору /на плані «1»/ площею 7,3 кв.м, житлової кімнати /на плані «2»/ площею 10,4 кв.м, житлової кімнати /на плані «3»/ площею 17, 5 кв.м, житлової кімнати /на плані «4»/ площею 13.1 кв.м, кухні /на плані «5»/ площею 9,3 кв.м, ванної /на алані « 6»/ площею 2,5 кв.м, туалету /на плані «7»/ площею 0,9 кв.м /аркуші технічного паспорту надані до позовної заяви/.
Як член житлово-будівельного кооперативу позивач з власних коштів, які не були спільними коштами подружжя, сплачував внески за вказану квартиру. Згідно довідки за підписом голови кооперативу та головного бухгалтеру кооперативу кошти за квартиру були внесені у касу підприємства і заборгованості по сплаті немає /копія довідки надана до позовної заяви, оригінал у позивача/.
Після внесення коштів за вказану квартиру було проведено реєстрацію у КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації», тобто позивач фактично набув право власності на нерухоме майно згідно законодавства, яке діяло на той час.
На теперішній час позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується Довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.09.2023р. № 1604-5002954152.
Звернувшись до Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області для отримання витягу з Реєстру права власності речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно вказаного домогосподарство, позивачем було з`ясовано, що за вказаними параметрами відомості у Реєстрах відсутні.
24 вересня 2025р. Державним реєстратором прав на нерухоме майно було винесено рішення № 81007027 про відмову в проведенні реєстраційних дій.
Таким чином, на теперішній час позивач не має документів, які б могли підтвердити його право власні на вказане нерухоме майно. Це свідчить про наявність спору, що пов`язаний з невизнанням державою факту належності майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність», який втратив чинність у власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.
Крім того, за положеннями статті 128 Цивільного кодексу Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві.
Таке правове регулювання правовідносин з права власності на майно застосовується до прав, які виникли, або могли виникнути до січня 2004 року.
За ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
03.08.2004 набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а з 01.01.2013 в Україні запроваджено систему державної реєстрації прав.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 р. № 484) затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Приписами абз.1 п.3 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права.  Відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.  Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.    
Таким чином, системний аналіз наведених положень закону та наданих судами вищих інстанцій роз`яснень дозволяє дійти висновку, що право особи, яка володіє нерухомим майном, втім не може підтвердити своє право власності на нього перед третіми особами, може бути захищене шляхом визнання за нею такого права в судовому порядку. 
Аналізуючи фактичні обставини справи, а також положення діючого на момент набуття позивачем права на спірний будинок, суд дійшов висновку про належність на праві власності позивачу вказаного житлового будинку, оскільки його було набуто у встановленому законом порядку та не вбачається підстав для припинення такого права на момент розгляду справи.
Підставою звернення позивача до суду є неможливість доведення перед компетентним органом, свого права власності на вказаний будинок.
Таким чином, зважаючи на те, що суд встановив належність спірного нерухомого майна на праві власності позивачу, але таке право не визнається, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання права власності за позивачем в судовому порядку, а отже позов підлягає задоволенню.
Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. 
Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів позивача, який на законних підставах володіє належним йому нерухомим майном, проте не може це право підвередити перед третіми особами. 
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися з приводу підстав та предмету позову.
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 12, 13, 141, 200, 209, 259, 263 – 265, ЦПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області,
В И Р І Ш И В :

Позов  ОСОБА_1 , представник позивача: адвокат Чупілко Марина Валентинівна до ОСОБА_2 , ВАТ «Бериславський сирзавод», Бериславської міської військової адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Департамент державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що складається із: коридору /на плані «1»/ площею 7,3 кв.м, житлової кімнати /на плані «2»/ площею 10,4 кв.м, житлової кімнати /на плані «3»/ площею 17,5 кв.м, житлової кімнати/на плані «4»/ площею 13.1 кв.м, кухні /на плані «5»/ площею 9,3 кв.м, ванної /на алані «6»/ площею 2,5 кв.м, туалету /на плані «7»/ площею 0,9 кв.м /.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        О.В. Ковальчук