П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/32130/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович І.Е. 
Суддя-доповідач - Шидловський В.Б. 
18 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Шидловського В.Б. 
суддів: Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач 1) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач 2), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у відмові в призначенні йому пенсії на пільгових умовах за вислугу років;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити та нарахувати йому пенсію на пільгових умовах з 24.08.2023.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області від 01.09.2023 №064450008812 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту "в" статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення".
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 28.09.2023 №064450008812 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту "в" статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи на посадах, передбачених Списком професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 "Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення", періоди його роботи в Баранівському лісомисливському господарстві на посаді водія автомобіля по вивезенню лісу з 25.09.2001 по 04.03.2015 та з 05.03.2015 по 21.08.2023 та призначити йому з 24.08.2023 пенсію за вислугу років відповідно до пунктом "в" статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" .
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 гривень (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят).
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 гривень (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят).
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою, в якій просилив призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до пункту "в" статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення", як робітнику безпосередньо зайнятому на лісозаготівлях і лісосплаві, за списком професій, посад і виробництв, що затверджений Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1), за принципом екстериторіальності вищезазначену заяву розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
За наслідками розгляду цієї заяви та доданих до неї документів, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняло рішення від 01.09.2023 №064450008812, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років з підстав відсутності у нього станом на 11.10.2017 (день набрання чинності Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України підвищення пенсій") передбаченого пунктом "в" статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" спеціального стажу за списком професій та посад, затвердженим визначених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583, в розмірі не менше 12 років 6 місяців.
Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області вбачається, що за результатами розгляду документів, доданих ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії, управлінням було встановлено, що його спеціальний стаж роботи не підтверджений в установленому законодавством порядку. На обґрунтування такого висновку, управління вказало, що згідно довідки від 21.08.2023 №08-35/64 ОСОБА_1 працював на посаді водія автомобіля по вивезенню лісу з 25.09.2001 по 04.03.2015, а з 05.03.2015 по 21.08.2023 - водієм автотранспортних засобів по вивезенню лісу. В той час, як згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.08.1985 ОСОБА_1 працював на посаді водія транспортного цеху автомобіля ЗІЛ. Саме вказані обставини стали підставою для незарахування спеціального стажу роботи.
Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області рішення від 01.09.2023 №064450008812 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, ОСОБА_1 було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 08.09.2023 №0600-0205-8/94315.
Надалі, ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 21.09.2023 про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту "в" статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення".
За принципом екстериторіальності вказану заяву від 21.09.2023 розглядало Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
За наслідками розгляду цієї заяви Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняло рішення від 28.09.2023 №064450008812 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії. Підставою для відмови стала відсутність у позивача необхідного спеціального стажу роботи в розмірі не менше 12 років 6 місяців. За підрахунками Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області такий стаж у позивача становить лише 2 роки 8 місяців. Натомість, період з 25.09.2001 по 04.03.2015, вказаний в уточнюючій довідці від 21.08.2023 №08-35/64, до спеціального стажу ОСОБА_1 зарахований не був, оскільки вказана в цій довідці посада «водій автомобілів по вивезенню лісу» не відповідає його посаді «водій транспортного цеху», що вказана в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.08.1985 та в наказі від 25.09.2001 №192-К.
Вважаючи відмову в призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту "в" статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" протиправною, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені в Законі України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
Однак, частина 1 статті 9 Закон №1058-IV передбачає, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
У той час, як у спірних правовідносинах позивач звертався до пенсійного органу за призначенням пенсій за вислугу років.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються також Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII).
Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії, а саме: за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років.
Статтею 51 Закону №1788-ХІІ передбачено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Відповідно до статті 52 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, робітники і майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання.
Пунктом "в" статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
Список професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583.
Проте, 01.04.2015 набрав чинності Закон України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", яким статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції.
Відповідно до пункту "в" статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції Закону №213-VIII) право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
Таким чином, у зв`язку із прийняттям Закону України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" в пункті «в» статті 55 Закону №1788-ХІІ було підвищено на п`ять років вік виходу на пенсію для жінок та, як наслідок, зрівняння віку виходу на пенсію для чоловіків і жінок, а також підвищено загальний стаж, необхідний для виходу на пенсію (з 25 до 30 років - для чоловіків та з 20 до 25 років - для жінок).
Однак, рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 у справі №1-13/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 55 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII.
Конституційний Суд України, приймаючи вказане рішення, виходив з того, що внесення змін Законом №213-VIII до оспорюваних положень Закону №1788-XII щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону №1788-XII, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону №1788-XII поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону № 1788. Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону №1788-XII випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону № 1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Відтак, положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.
З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що оспорювані положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.
Таким чином, положення пункту "в" статті 55 Закону №1788-XII в редакції Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.
Відтак, з 04 червня 2019 року при вирішенні питання наявності права на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту "в" статті 55 Закону №1788-XII застосуванню підлягає норма у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 №213-VIII, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
Відмовляючи ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "в" статті 55 Закону №1788-XII, як Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, так і як Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій виходило з того, що відповідно до пункту 2-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для призначення даного виду пенсії позивач станом на 11.10.2017 (дату набрання чинності Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України підвищення пенсій") повинен був мати спеціальний стаж роботи не менше 12 років 6 місяців.
З даного приводу слід врахувати, що 03 жовтня 2017 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі - Закон №2148-VIII), який набрав чинності 11.10.2017. Вказаним Законом №2148-VIII розділ XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV доповнено пунктом 2-1 наступного змісту:
"Особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України".
Крім того, Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" також були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-XII, після яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:
"До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".
Таким чином, згідно вказаних правових норм пункту 2-1 та пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-XII пенсія за вислугу років відповідно до пункту "в" статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" може бути призначена за умови наявності у особи визначеного цим Законом спеціального стажу, необхідного для її призначення, станом на 11.10.2017.
На даний час, Закон України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" є чинним, неконституційним у визначеному законом порядку не визнавався.
Вказана свідчить, що на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 з одного боку, які визначають, що право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі, та нормами пункту 2-1 та пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-XII з іншого боку, які передбачають, що спеціальний пільговий стаж роботи (тобто 12 років 6 місяців - у чоловіків та 10 років - у жінок) має бути наявний станом на 11.10.2017 - дату набрання чинності Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій".
Водночас, відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
У Рішенні від 22 травня 2018 року №5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що "положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності" (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
Крім того, Конституційний Суд України вказав, що до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави. Гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.
Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної" (абзац шостий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018).
Юридична визначеність є ключовою у питанні розуміння верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття "легітимні очікування") (Доповідь "Верховенство права", схвалена Європейською Комісією "За демократію через право" (Венеційською Комісією) на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року).
Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).
Слід зазначити, що аналогічні спірні правовідносини, в яких судом надавалась правова оцінка щодо вирішення вказаної колізії між нормами статті 55 Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019, з одного боку, та нормами пункту 2-1 та пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-XII з іншого боку, розглядались Верховним Судом у справі №240/24/21. Так, за наслідками розгляду вказаної справи Верховний Суд виніс постанову від 06.11.2023, в якій сформував висновок про те, обмежуючи пунктом 2.1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017, для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципів юридичної визначеності та верховенства права.
Крім того, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, сформованими за подібних правовідносин в постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20, оскільки норми названих законів (Закону №1788-ХІІ та пункту 2-1 та пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-XII) регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
У вищезазначеній постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що не погоджується з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, відповідно до якого положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом №2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону №1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону №1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.
Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що до спірних у даній справі правовідносин застосуванню підлягають саме норми пункту "в" статті 55 Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019, а не норми пункту 2-1 та пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-XII.
Пункт "в" статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) визначає, що пенсія за вислугу років призначається робітникам, майстрам (у тому числі старшим майстрам), які безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, затвердженим Кабінетом Міністрів України: чоловікам - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; жінкам - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
Таким чином, необхідною умовою для призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до пункт "в" статті 55 Закону №1788-ХІІ є наявність спеціального стажу роботи списком професій, посад і виробництв, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Для чоловіків такий стаж має становити не менше 12 років 6 місяців, а для жінок - не менше 10 років.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що приймаючи оскаржувані рішення від 01.09.2023 №064450008812 та від 28.09.2023 №064450008812, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зазначали, що наявність у ОСОБА_1 спеціального стажу роботи не підтверджено в установленому законом порядку. При цьому, вказані в довідці від 21.08.2023 №08-35/64 періоди його роботи відповідачі до спеціального стажу не зарахували, мотивуючи такі дії тим, що згідно цієї довідки позивач працював в період з 25.09.2001 по 04.03.2015 на посаді водія автомобіля по вивезенню лісу, а в період з 05.03.2015 по 21.08.2023 - водієм автотранспортних засобів по вивезенню лісу. В той час, як згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.08.1985 у вищезазначені періоди ОСОБА_1 працював на посаді водія транспортного цеху автомобіля ЗІЛ.
Таким чином, саме невідповідність даних, що містяться в уточнюючій довідці від 21.08.2023 №08-35/64 із даними, вказаними в трудовій книжці, стала підставою для висновку, про відсутність у позивача спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії відповідно до пункт "в" статті 55 Закону №1788-ХІІ.
Водночас, список професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 "Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення" (далі - Список №583).
Відповідно до пункту "а" Списку №583 до робітників, які мають на пенсію за вислугу років, належать, зокрема, водії автомобілів по вивезенню лісу.
Дослідивши наявну у матеріалах справи копію трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 26.08.1985 суд першої інстанції достовірно встановив, що в ній містяться наступні записи про роботу позивача в Барановському державному лісомисливському господарстві (яке після перейменування в березні 2005 року змінило назву на ДП "Баранівське лісомисливське господарство", а після реорганізації в жовтні 2022 року було приєднане до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"):
- запис № 14 від 20.07.2001 - прийнято тимчасово водієм транспортного цеху ІІІ класу (підстава внесення запису наказ від 20.07.2001 №136-К);
- запис №15 від 21.09.2001 - прийнято постійно водієм ІІІ класу транспортного цеху автомобіля ЗІЛ – 131 №3480 ЖИС (підстава внесення запису наказ від 24.09.2001 №192-К);
- запис №17 від 22.11.2010 - закріплено автомобілі ЗІЛ-131 номер НОМЕР_2 та ЗІЛ-131 номер НОМЕР_3 (підстава внесення запису наказ від 22.11.2010№156);
- запис №18 від 05.03.2015 - назву посади "Водій" змінено на "Водій автотранспортних засобів" по вивезенню лісу для приведення у відповідність з Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій" (підстава внесення запису наказ від 05.03.2015 №29-К);
- запис №20 від 02.01.2023 - переведено водієм автотранспортного засобу по вивезенню лісу 2 класу транспортного цеху Філії "Баранівське лісомисливське господарство" ДП "Ліси України" ч.6 ст.36 КЗпПУ (підстава внесення запису наказ від 30.12.2022 №3-К);
- запис №20 від 21.08.2023 - звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію ст.38 КЗпПУ (підстава внесення запису наказ від 21.08.2023 №166-к).
Всі вказані записи в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.08.1985 про роботу позивача у вищезазначені періоди здійснені з дотримання вимог Інструкції від 29.07.1993 №58 "Про порядок ведення трудових книжок працівників", а саме містять інформацію про номер та дату наказу про прийняття на роботу та номер і дату наказу про звільнення, завірені печаткою та підписом відповідальної особи.
Таким чином, відомостями із трудової книжки ОСОБА_1 підтверджується, що він працював в Баранівському лісомисливському господарстві: в період з 21.09.2001 по 04.03.2015 (13 років 5 місяців 12 днів) - на посаді водія транспортного цеху на автомобілі ЗІЛ-131, а в період з 05.03.2015 по 21.08.2023 (8 років 5 місяців 17 днів) - на посаді водія автотранспортного засобу по вивезенню лісу.
Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Також, статтею 48 Кодексу законів про працю України, передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Водночас, пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Особливості підтвердження стажу роботи окремих категорій працівників врегульовані пунктом 20 Порядку №637, відповідно до якого, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Зміст вказаних правових норм свідчить, що належним чином оформлені записи в трудовій книжці є підставою для врахування відповідних періодів роботи до стажу особи при призначенні пенсії, в тому числі й до спеціального стажу для призначення пенсій за вислугу років, а у разі відсутності таких записів або їх неповноти трудовий стаж має встановлюватися на підставі уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій.
Вказане свідчить, що при зверненні за призначенням пенсії за вислугу років будь-які уточнюючі довідки подаються виключно у випадку відсутності трудової книжки, як такої, або у випадку відсутності в трудовій книжці необхідних записів, наявності неправильних або неточних записів.
Так, спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 в період з 05.03.2015 по 21.08.2023 на посаді, яка передбачена Список №583, підтверджується належним чином оформленими записами в його трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.08.1985, яка містить відомості про те, що в цей період він працював на посаді водія автотранспортного засобу по вивезенню лісу. Відтак, надання будь-яких уточнюючих довідок для зарахування вказаного періоду до спеціального стажу роботи не вимагалось.
З огляду на зазначене суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що період роботи ОСОБА_1 з 05.03.2015 по 21.08.2023 (8 років 5 місяців 17 днів) на посаді водія автотранспортного засобу по вивезенню лісу безпідставно не був зарахований Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області до спеціального стажу його роботи за Списком №583.
Щодо періоду роботи позивача з 21.09.2001 по 04.03.2015, то в трудовій книжці НОМЕР_1 від 26.08.1985 дійсно відсутня інформація, яка б надавала можливість віднести вказаний період роботи до спеціального стажу по Списку №583.
Однак, для підтвердження пільгового характеру роботи у вказаний період ОСОБА_1 на виконання вимог п. 20 Порядку №637 надавав пенсійному органу уточнюючу довідку від 21.08.2023 №08-35/64, видану Філією "Баранівське лісомисливське господарство" ДП "Ліси України".
Згідно з інформацією, вказаною в уточнюючій довідці від 21.08.2023 №08-35/64, ОСОБА_1 працював повний робочий день: в період з 25.09.2001 по 04.03.2015 - водієм автомобілів по вивезенню лісу, а в період з 05.03.2015 по 21.08.2023 - водієм автотранспортних засобів по вивезенню лісу (підстава: наказ по підприємству від 25.09.2021 №192-к, від 05.03.2015 №29-к, від 21.08.2023 №166-к). Вказана довідка також містить інформацію про те, що зазначені періоди роботи підлягають зарахуванню до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як працівнику лісової промисловості та лісового господарства, що передбачено Списком професій і посад, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583.
Між тим, вказана довідка містить усі необхідні відомості, що передбачені пунктом 20 Порядку №637, а тому є належним документом, який підтверджує спеціальний стаж роботи позивача за Списком №583 в період з 25.09.2001 по 04.03.2015.
З приводу доводів апелянта про невідповідність інформації про посаду позивача, вказану в даній уточнюючій довідці від 21.08.2023 №08-35/64, із посадами вказаними в трудовій книжці, то суд зазначає, що визначеною в Порядку №637 метою надання уточнюючих довідок, є саме усунення таких недоліків оформлення трудової книжки, як відсутність в трудовій книжці записів, які підтверджують пільговий (спеціальний) характер роботи, або ж неповнота таких записів.
У спірних правовідносинах уточнююча довідка від 21.08.2023 №08-35/64 фактично усувала такий недолік, як неповнота запису в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.08.1985, а сама трудова книжка містить відомості про те, що в період з 29.09.2001 по 04.03.2015 ОСОБА_1 працював у Баранівському лісомисливському господарстві на посаді водія транспортного цеху на автомобілі ЗІЛ-131, натомість довідка від 21.08.2023 №08-35/64 містить уточнення про те, що працюючи в період з 25.09.2001 по 04.03.2015 водієм, він виконував саме роботи по вивезенню лісу. Тобто, і в трудовій книжці серії НОМЕР_1 і в уточнюючій довідці від 21.08.2023 №08-35/64 вказано, що в період з 25.09.2001 по 04.03.2015 ОСОБА_1 працював на посаді водія. У зв`язку із цим, суд вважає, що в уточнюючій довідці від 21.08.2023 №08-35/64 фактично було лише конкретизовано, які види перевезень виконував ОСОБА_1 , працюючи в Баранівському лісомисливському господарстві на посаді водія транспортного цеху в період з 25.09.2001 по 04.03.2015. А відтак, жодних суперечностей чи невідповідності між інформацією, зазначеною в уточнюючій довідці від 21.08.2023 №08-35/64 та інформацією, зазначеною в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , немає.
Враховуючи вказане, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та Головне управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області безпідставно не врахували інформацію, вказану в уточнюючій довідці від 21.08.2023 №08-35/64, та як наслідок протиправно не зарахували до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 за Списком №583 вказаний в цій довідці період його роботи з 25.09.2001 по 04.03.2015 (13 років 5 місяців 8 днів).
Таким чином, підтверджені записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 та інформацією в уточнюючій довідці від 21.08.2023 №08-35/64 періоди роботи ОСОБА_1 водієм автомобіля по вивезенню лісу з 25.09.2001 по 04.03.2015 (13 років 5 місяців 8 днів) та з 05.03.2015 по 21.08.2023 (8 років 5 місяців 17 днів) підлягають врахуванню до спеціального стажу по Списку №583, який надає їй право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п."в" ст.55 статті 55 Закону №1788-ХІІ.
Відтак, станом на дату звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, останній мав спеціальний стаж роботи на посаді, передбаченій Списком №583, в загальному розмірі 21 рік 10 місяців 25 днів, що відповідно до пунктом "в" статті 55 Закону №1788-ХІІ надає йому право на призначення пенсії за вислугу років.
У зв`язку із чим, рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області від 01.09.2023 №064450008812 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 28.09.2023 №064450008812 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, мотивовані відсутністю у нього необхідного спеціального стажу роботи не менше 12 років 6 місяців, є протиправними та обґрунтовано скасовано судом першої інстанції, що не спростовано доводами апеляційної скарги. 
Відтак, порушене право позивача належним чином відновлене у спосіб зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи на посадах, передбачених Списком №583, періоди його роботи в Баранівському лісомисливському господарстві на посаді водія автомобіля по вивезенню лісу з 25.09.2001 по 04.03.2015 та з 05.03.2015 по 21.08.2023 та призначити йому з 24.08.2023 пенсію за вислугу років відповідно до пунктом "в" статті 55 Закону №1788-ХІІ.
При цьому, слід зауважити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити саме той територіальний орган Пенсійного фонду України, що був визначений за принципом екстериторіальності, як орган, що вирішував питання про призначення пенсії. В даному випадку суд покладає такий обов`язок на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оскільки саме вказане управління приймало останнє рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії.
Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив правильний висновок щодо часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.