ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/1801/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.,
за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,
представники учасників справи не з`явилися,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Безпечне паркування" та Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"
на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025
(суддя Полякова К. В.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2025
(судді Ходаківська І. П., Демидова А. М., Владимиренко С. В.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Безпечне паркування"
до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"
про визнання договору продовженим.
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Безпечне паркування" (далі - ТОВ "Безпечне паркування", позивач, скаржник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (далі - КП "Київтранспарксервіс", відповідач, скаржник) про визнання договору від 24.02.2021 № ДНП-2021-02/27 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування, укладеного між КП "Київтранспарксервіс" та ТОВ "Безпечне паркування", продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки договір від 24.02.2021 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування є договором найму (оренди) комунального майна, строк дії якого завершується у період дії воєнного стану, то він є автоматично продовженим на цей період та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, що передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" (далі - Постанова № 634).
1.3. Позивач також зазначив, що вважає обраний спосіб захисту належним у спірних правовідносинах, посилаючись на постанови Верховного Суду, як такі, що містять висновки щодо способу захисту у подібних правовідносинах.
2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
2.1. Рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 № 930/1591 "Про вдосконалення паркування автотранспорту в м. Києві" КП "Київтранспарксервіс" визначено єдиним оператором з паркування транспортних засобів, стягнення паркувального збору та виготовлення єдиних абонементних талонів з паркування автомобільного транспорту.
2.2. КП "Київтранспарксервіс" та ТОВ "Безпечне паркування" 24.02.2021 уклали договір № ДНП-2021-02/27 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 24.02.2021, за умовами якого:
- КП "Київтранспарксервіс" передало за плату ТОВ "Безпечне паркування" для експлуатації, утримання та облаштування майданчика для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Бальзака, 1-А, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, що включає 90 (дев`яносто) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 10 (десять) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхніх транспортних засобів (пункт 1.1);
- майданчик для паркування вважається переданими в експлуатацію ТОВ "Безпечне паркування" з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі майданчика для паркування в експлуатацію (пункт 3.1);
- майданчик для паркування вважається фактично повернутим КП "Київтранспарксервіс" з моменту підписання сторонами акта повернення з експлуатації майданчика для паркування у строки, визначені пунктом 7.13. У випадку непідписання ТОВ "Безпечне паркування" акта повернення з експлуатації майданчика для паркування КП "Київтранспарксервіс" має право підписати даний акт в односторонньому порядку, направивши відповідне повідомлення ТОВ "Безпечне паркування", після чого майданчик вважається повернутим КП "Київтранспарксервіс" (пункт 3.3);
- оплата вартості експлуатації майданчика починається з дня підписання акта приймання-передачі КП "Київтранспарксервіс" в експлуатацію ТОВ "Безпечне паркування" майданчика для паркування та здійснюється ТОВ "Безпечне паркування" щомісячно шляхом перерахування коштів на рахунок КП "Київтранспарксервіс" у розмірі 100 % місячної вартості експлуатації майданчика з урахуванням кількості календарних днів в місяці, за який проводиться оплата, не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, за який здійснюється розрахунок. Плата за місяць, в якому підписано акт приймання-передачі, здійснюється пропорційно до фактичної кількості днів експлуатації майданчика для паркування в даному місяці. Якщо акт приймання-передачі майданчика в експлуатацію підписано після 15 числа місяця, платіж вноситься до 1 (першого числа) наступного місяця (пункт 4.3);
- строк дії договору становить 1 095 календарних днів від дати підписання акта приймання-передачі КП "Київтранспарксервіс" в експлуатацію ТОВ "Безпечне паркування" майданчика для паркування (пункт 7.2).
2.3. Позивач також зазначав, що договір укладений із протоколом узгодження розбіжностей від 24.02.2021. Відтак за пунктом 7.2. договору (в редакції з урахуванням протоколу розбіжностей строк дії договору становить 2 190 календарних днів від дати підписання акта приймання-передачі в експлуатацію майданчика (22.03.2021).
2.4. 22.03.2021 КП "Київтранспарксервіс" та ТОВ "Безпечне паркування" склали та підписали акт приймання-передачі паркувального майданчика до договору, відповідно до якого КП "Київтранспарксервіс" передала, а ТОВ "Безпечне паркування" прийняла в експлуатацію паркувальний майданчик на 100 машиномісць за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Бальзака, 1а (вздовж лінії швидкісного трамвая), в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва.
2.5. 21.02.2024 позивач отримав від відповідача лист від 15.02.2024 № 053/05-581, в якому вказано, що сторони уклали договір від 24.02.2021 № ДНП-2021-02/27 з терміном дії до 22.03.2024, відтак у зв`язку з припиненням дії договору позивач зобов`язаний у термін до 06.04.2024 включно звільнити паркувальний майданчик та з`явитися до КП "Київтранспарксервіс" для підписання акта повернення з експлуатації майданчика для паркування за вказаною в листі адресою.
2.6. У відповідь позивач листом від 22.02.2024 № 07 повідомив відповідача про те, що строк дії договору становить 2 190 календарних днів від дати підписання акта приймання-передачі в експлуатацію майданчика (22.03.2021), а отже, договір є діючим, а не припиненим, та відсутні підстави для повернення майданчика для паркування КП "Київтранспарксервіс" до 06.04.2024 включно. Також позивач повідомив відповідача, що оскільки договір є діючим, то вимога КП "Київтранспарксервіс" про повернення паркувального майданчика та підписання акта повернення з експлуатації майданчика для паркування за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Оноре де Бальзака, 1-А, є пропозицією про дострокове розірвання Договору, яка ТОВ "Безпечне паркування" відхиляється.
2.7. Листом від 20.03.2024 № 053/05-1062 відповідач повідомив позивача, що строк дії договору від 24.02.2021 № ДНП-2021-02/27 установлений до 22.03.2024.
2.8. За наслідками розгляду справи № 910/3891/24 постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2024 у цій справі скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено повністю у позові ТОВ "Безпечне паркування" про визнання права ТОВ "Безпечне паркування" на експлуатацію, утримання та облаштування майданчика для паркування за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Оноре де Бальзака, 1-а, в межах III територіальної зони паркування м. Києва, що включає 90 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 10 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, за договором від 24.02.2021 № ДНП-2021-02/27, строком дії 2 190 календарних днів від дати підписання 22.03.2021 акта приймання-передачі КП "Київтранспарксервіс" в експлуатацію ТОВ "Безпечне паркування" майданчика для паркування.
2.9. Тому за висновками апеляційного суду у справі № 910/3891/24 строк договору від 24.02.2021 № ДНП-2021-02/27 закінчився 22.03.2024.
2.10. Звертаючись з позовом у цій справі, ТОВ "Безпечне паркування" зазначає, що оскільки договір від 24.02.2021 №ДНП-2021-02/27 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування є договором найму (оренди) комунального майна, строк дії якого завершується у період воєнного стану, то він є автоматично продовженим з 22.03.2024 на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану відповідно до пункту 5 Постанови № 634, про що й просить прийняти рішення. 
3. Короткий зміст судових рішень
3.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 19.06.2025 відмовив повністю у задоволенні позовних вимог.
3.2. Мотивував тим, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 у справі № 910/3891/24 установлено, що строк дії договору від 24.02.2021 закінчився 22.03.2024, і обставини, встановлені апеляційним судом, є обов`язковими у цій справі. Відповідач звертався до позивача за 30 календарних днів до дати закінчення договору із листом від 15.02.2024, у якому повідомив, що у зв`язку із припиненням терміну дії договору позивач зобов`язаний у термін до 06.04.2024 звільнити паркувальний майданчик, тому відсутні підстави вважати спірний договір є продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану відповідно до пункту 5 Постанови № 634.
3.3. Північний апеляційний господарський суд постановою від 03.12.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 залишив без змін.
3.4. Проте мотивував свої висновки тим, що договір від 24.02.2021 є нікчемним з огляду на пряму вказівку пункту 1 частини першої статті 43 Закону України "Про публічні закупівлі", тож у позивача відсутнє порушене право, за захистом якого він звернувся до суду, що і є підставою для відмови у задоволенні позову. 
4. Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх обґрунтування
Щодо касаційної скарги КП "Київтранспарксервіс"
4.1. До Верховного Суду від КП "Київтранспарксервіс" надійшла касаційна скарга, в якій КП "Київтранспарксервіс" просить змінити мотивувальну частину постанови Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2025, зазначивши, що підставою для відмови у задоволенні позову ТОВ "Безпечне паркування" до КП "Київтранспарксервіс" про визнання договору продовженим є закінчення 22.03.2024 строку дії договору відповідно до погоджених умов сторонами, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 залишити без змін.
4.2. Скаржник звертається до Верховного Суду з підстав, визначених у частині другій статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у випадку, передбаченому пунктом 3 цієї частини статті.
4.3. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження постанови апеляційного господарського суду у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, відповідач зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 1 частини першої статті 43 Закону України "Про публічні закупівлі", а також рішення Київської міської ради від 05.03.2019 № 184/6840 "Про вдосконалення системи організації паркувального простору в місті Києві" у подібних правовідносинах. Скаржник вважає, що застосування пункту 1 частини першої статті 43 Закону України "Про публічні закупівлі" є безпідставним, так як КП "Київтранспарксервіс" не є замовником у розумінні закону, не здійснює закупівлю товарів, робіт, послуг для забезпечення потреб підприємства, а реалізує право на експлуатацію майданчиків для паркування. До того ж рішення Київської міської ради від 05.03.2019 № 184/6840 "Про вдосконалення організації паркувального простору в м. Києві", на яке посилається та застосовує Північний апеляційний господарський суд, скасоване Шостим апеляційним адміністративним судом постановою від 05.03.2020 у справі № 640/13838/19.
4.4. Зазначає з посиланням на частину четверту статті 75 ГПК України, що у постанові від 21.01.2025 у справі № 910/3891/24 суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що строк дії договору закінчився 22.03.2024, а отже, вимога про визнання договору продовженим у цій справі є безпідставною.
Щодо касаційної скарги ТОВ "Безпечне паркування"
4.5. ТОВ "Безпечне паркування" в свою чергу подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2025, в якій просить ці судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
4.6. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції не застосував до спірних правовідносин пункт 5 Постанови № 634 в редакції від 17.01.2024, не врахував правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 15.10.2024 у справі № 920/910/23, від 13.11.2024 у справі № 910/18626/23, від 04.03.2025 у справі № 914/622/24, від 01.07.2025 у справі № 909/719/24, від 15.01.2025 у справі № 909/1001/23 щодо застосування вказаної норми права у подібних правовідносинах.
4.7. Позивач також вважає, що суд апеляційної інстанції, помилково застосувавши статті 2, 3, 43 Закону України "Про публічні закупівлі", дійшов відтак помилкового висновку, що договір від 24.02.2021 є нікчемним. Водночас суд не застосував пункт 5 Постанови № 634, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, внаслідок чого не надав оцінки тій обставині, чи є лист відповідача від 15.02.2024 повідомленням балансоутримувача про непродовження договору у розумінні пункту 5 Постанови № 634.
4.8. Щодо підстави касаційного оскарження судових рішень у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, позивач вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статей 1, 2, 3, 43 Закону України "Про публічні закупівлі" у подібних правовідносинах. Скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідач не є замовником, який здійснює закупівлю послуг, тоді як за договором від 24.02.2021 він передає за плату позивачу в користування майданчик, тобто отримує прибуток та здійснює комерційну діяльність. Також суд не врахував, що, за пунктом 4 частини п`ятої статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" дія цього Закону не поширюється на випадки, якщо предметом закупівлі є, зокрема, оренда будівель, іншого нерухомого майна, тоді як спірний договір є договором найму комунального майна (паркувального майданчика).
5. Позиції інших учасників справи, заяви, клопотання
5.1. ТОВ "Безпечне паркування" у відзиві на касаційну скаргу КП "Київтранспарксервіс" заперечує проти її задоволення та зазначає, що оскільки спірний договір є договором найму (оренди) комунального майна, строк дії якого завершується у період воєнного стану, а повідомлення балансоутримувача про використання майна відсутнє, то такий договір на підставі пункту 5 Постанови № 634 є автоматично продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану. Тому відсутні підстави для зміни мотивувальної частини постанови апеляційного суду, як то наполягає відповідач у касаційній скарзі, а наявні підстави для скасування рішення та постанови судів попередніх інстанцій з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
5.2. КП "Київтранспарксервіс" у відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Безпечне паркування" заперечує проти її задоволення та зазначає, що, оскільки договір припинив свою дію 22.03.2024 і КП "Київтранспарксервіс" зверталося до ТОВ "Безпечне паркування" за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди із листом про звільнення паркувального майданчика, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
5.3. До Верховного Суду 01.06.2026 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної до слухання в судовому засіданні на 10.06.2026, з підстав перебування представника у щорічній відпустці з 04.06.2026 по 12.06.2026.
5.4. 09.06.2026 до Верховного Суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної до слухання в судовому засіданні на 10.06.2026, з підстав перебування представника на лікарняному.
5.5. Зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання 10.06.2026 з розгляду касаційних скарг позивача та відповідача обов`язковою судом не визнавалася, враховуючи участь представників учасників справи у судових засіданнях 11.03.2026 та 25.03.2026, під час яких представники надали пояснення щодо суті спору, колегія суддів дійшла висновку про відхилення клопотань позивача та відповідача про відкладення розгляду справи.
6. Позиція Верховного Суду
6.1. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційних скаргах та запереченнях на них, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.
6.2. Відповідно до пункту 5 Постанови № 634 договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.
6.3. Тобто, наведеною нормою права встановлено автоматичне продовження договорів оренди державного та комунального майна, строк яких закінчується під час дії воєнного стану, починаючи з 24.02.2022, за умови, зокрема, що строк дії відповідних договорів завершується у період воєнного стану.
6.4. Зважаючи на цю норму права, за умови відсутності певних умов щодо непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", такі договори є продовженими в силу Закону, тобто автоматично і сторона - орендар вправі посилатися на таке продовження у спорах про виселення (звільнення) орендованого майна.
6.5. Саме з такого правозастосування виходив Верховний Суд у постановах від 30.05.2023 у справі № 918/707/22, від 15.01.2025 у справі № 909/1001/23, від 04.03.2025 у справі № 914/622/24, адже відмова у виселенні орендаря (звільненні майна) ґрунтувалася саме на встановленні обставин щодо продовження (непродовження) договору оренди в силу прямого припису нормативного акта та не пов`язувалася з судовим рішенням про визнання договору оренди продовженим.
6.6. Дійсно, Цивільний кодекс України (далі - ЦК України) передбачає такий спосіб захисту як зміна правовідношення (пункт 6 частини другої статті 16 цього кодексу), однак в такому випадку вимога про визнання продовженим договору опосередковує собою вимогу щодо ухвалення судового рішення, яке безпосередньо й буде підставою для зміни орендних правовідносин (зокрема, у цьому випадку - зміни їх тривалості), як то передбачено приписами частини п`ятої статті 11, статтями 651 та 652 ЦК України. Тоді саме у випадку прийняття судом бажаного для позивача правоперетворювального рішення і після набуття ним чинності спірні правовідносини зміняться у бажаному для позивача напрямку.
6.7. У випадку ж, коли зміна правовідношення, умов зобов`язання є наслідком реалізації відповідного прямого положення законодавства, то питання наявності/відсутності продовження договору оренди є питанням встановлення фактичних обставин справи.
6.8. У цій справі позивач стверджує, що договір оренди вже є продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, тобто в силу закону і разом з тим просить суд прийняти рішення, яким фактично підтвердити це в резолютивній частині. Тому позов про визнання продовженим договору від 24.02.2021 насправді містить у собі вимогу про встановлення судом факту, що має юридичне значення.
6.9. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц) зауважила, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу. Отже, позовна вимога про визнання договору оренди продовженим (тобто про встановлення факту того, що цей договір є продовженим) є неналежним способом захисту прав та інтересів орендаря.
6.10. Господарські суди відкривають провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.
6.11. В разі неможливості захисту позивачем його права, що не визнається чи оспорюється (зокрема, якщо особа не вважає себе боржником у зобов`язальних відносинах і не може захистити своє право в межах судового розгляду, оскільки кредитор такий судовий розгляд не ініціював), то позивач може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити відповідну вимогу про визнання відсутності права вимоги у особи, що вважає себе кредитором, а також відсутності у себе кореспондуючого обов`язку. 
6.12. Передбачений у пункті 1 частини другої статті 16 ЦК України спосіб захисту цивільних прав та інтересів може стосуватися визнання як наявності права, так і його відсутності. Визнання права у позитивному значенні (визнання існуючого права) та у негативному значенні (визнання відсутності права та відповідного йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у юридичній визначеності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.14) та від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункти 54-56)).
6.13. Однак таких вимог позивач не заявляв, обставин, що надали б суду можливості витлумачити його вимоги саме таким чином, не наводив і суди такі обставини не встановлювали.
6.14. За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду, обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).
6.15. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій помилково вдалися до розгляду по суті позовної вимоги позивача про визнання продовженим договору від 24.02.2021 оренди комунального майна, тоді як така вимога, зважаючи на предмет та підстави позовних вимог у цій частині, є встановленням факту, що має юридичне значення. Тому судові рішення підлягають залишенню без змін в їх резолютивній частині з мотивів, зазначених у цій постанові.
6.16. Зважаючи на те, що обрання неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови в позові, колегія суддів не вважає за необхідне давати відповідь на кожен аргумент касаційних скарг з огляду на висновки Європейського суду з прав людини у справах "Проніна проти України", "Руїз Торіха проти Іспанії" (хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент), оскільки неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.
7. Висновки Верховного Суду
7.1. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
7.2. Згідно із частиною першою статті 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
7.3. З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувані рішення та постанова судів попередніх інстанцій прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а оскаржувані рішення та постанову слід змінити в їх мотивувальних частинах, виклавши їх в редакції цієї постанови, а в решті - залишити без змін.
8. Судові витрати
8.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 ГПК України).
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Безпечне паркування" та Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2025 у справі № 910/1801/25 змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови, а в решті - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський