УХВАЛА

04 червня 2026 року
м. Київ

справа № 161/25339/25
провадження № 61-7376ск26

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Волинського апеляційного суду від 30 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, 

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив: 

зобов`язати відповідача припинити нарахування за картковими рахунками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та всіма додатковими рахунками згідно з угодами № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 від 12 січня 2021 року в АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 відсотків, пені, щомісячних платежів та/або штрафних санкцій за користування кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення несанкціонованих операцій (транзакцій) в період з 20 год 37 хв 08 вересня 2025 року по 02 год 58 хв 10 вересня 2025 року; 

зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на карткових рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та всіх додаткових рахунках згідно з угодами № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 від 12 січня 2021 року до того стану, в якому вони були перед виконанням фінансових операцій в період з 20 год 37 хв 08 вересня 2025 року по 02 год 58 хв 10 вересня 2025 року;

зобов`язати відповідача скасувати нараховані позивачу за картковими рахунками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та всіма додатковими рахунками згідно з угодами № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 від 12 січня 2021 року, починаючи з 20 год 00 хв 08 вересня 2025 року відсотки, пеню, щомісячні платежі та інші штрафні санкції за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення несанкціонованих операцій (транзакцій) в період з 20 год 37 хв 08 вересня 2025 року по 02 год 58 хв 10 вересня 2025 року.

Луцький міськрайонний суд Волинської області рішенням від 03 лютого 2026 року у цій справі у задоволенні позову відмовив.

Волинський апеляційний суд постановою від 30 квітня 2026 рокурішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2026 року у цій справі скасував та ухвалив нове судове рішення, яким позов задовольнив.

Зобов?язав АТ КБ «ПриватБанк» припинити нарахування за картковими рахунками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 та всіма додатковими рахунками згідно з угодою № SAMDNWFC00065320599 та угодою № SAMDNWFC00065320612 від 12 січня 2021 року в АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 відсотків, пені, щомісячних платежів та/або інших штрафних санкцій за користування кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведених несанкціонованих операцій в період з 20 год 37 хв 08 вересня 2025 року до 02 год 58 хв 10 вересня 2025 року.

Зобов?язав АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на карткових рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 та всіма додатковими рахунками згідно з угодою № SAMDNWFC00065320599 та угодою № SAMDNWFC00065320612 від 12 січня 2021 року до того стану, в якому вони були перед виконанням фінансових операцій в період з 20 год 37 хв 08 вересня 2025 року до 02 год 58 хв 10 вересня 2025 року.

Зобов?язав АТ КБ «ПриватБанк» скасувати нараховані ОСОБА_1 по карткових рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 та всіма додатковими рахунками згідно з угодою № SAMDNWFC00065320599 та угодою № SAMDNWFC00065320612 від 12 січня 2021 року, починаючи з 20 год 00 хв 08 вересня 2025 року, відсотки, пеню, щомісячні платежі, штрафні санкції за користування кредитним лімітом, що утворилися внаслідок операцій в період з 20 год 37 хв 08 вересня 2025 року по 02 год 58 хв10 вересня 2025 року.

28 травня 2026 року Бережна Н. М., яка діє від імені АТ КБ «ПриватБанк», засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 30 квітня 2026 року у цій справі. 

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. 

Предметом спору у цій справі є вимоги немайнового характеру, заявлені з підстав порушення відповідачем положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, ця справа має виняткове для нього значення.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що справа має виняткове для нього значення не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Сама по собі незгода заявника із судовим рішенням, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані судове рішення ухвалено у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Аналогічний висновок викладений в ухвалі Верховного Суду від 22 травня 2023 року у справі № 750/7765/22-ц (провадження № 61-7003ск23).

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Волинського апеляційного суду від 30 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача. 

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров