ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року	Львів	Справа № 301/435/26 пров. № А/857/16742/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,
з участю секретаря судових засідань Клим В.Ю., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

суддя у І інстанції Гичка О.Б.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Іршава,
дата складення повного тексту рішення 05 березня 2026 року,

ВСТАНОВИВ :

18 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі – ГУ НП), у якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 14 лютого 2026 року серії ЕНА № 6668322, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП).
Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2026 року у справі №301/435/26 вказаний позов було задоволено.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що у наданій позивачем копії оскаржуваної постанови в порушення вимог статей 268, 283 КУпАП не міститься відомостей про докази, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, що не дає можливості суду перевірити правомірність дій інспектора та оцінки доказів при притягненні особи до адміністративної відповідальності.
Окрім того, відповідачем не подано відзиву на позов без поважних причин, а тому у відповідності до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України дії відповідача суд кваліфікував як визнання позову. Таким чином, суд дійшов висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення від 14 лютого 2026 року серії ЕНА № 6668322 є необґрунтованою та такою, що не відповідає критеріям, які наведені у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
У апеляційній скарзі відповідач просив зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що інспектором СРПП ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Дудлою О.І. (далі – Інспектор) було виявлено правопорушення, вчинене позивачем, внаслідок чого було складено постанову серії ЕНА № 6668322 від 14 лютого 2026 року та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121-3, КУпАП. 
Скаржник зазначає, що на місці вчинення адміністративного правопорушення, Інспектором було здійснено відеофіксацію події, де чітко зафіксовано факт правопорушення, що в розумінні статті 251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення.
Окрім того, звертає увагу, що представником ГУ НП 26 лютого 2026 року було надіслано заяву про витребування матеріалів позовної заяви з додатками у цій справі для формування позиції та надання відповідних матеріалів, оскільки 24 лютого 2026 року ГУ НП було отримано тільки ухвалу про відкриття провадження у справі без будь-яких матеріалів справи. 04 березня 2026 року представником ГУ НП повторно було надіслано аналогічну заяву про витребування матеріалів позовної заяви з додатками, одна така була проігнорована судом першої інстанції що позбавило ГУ НП права на подання заперечень на позовну заяву.
Мельник Т.М. у судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Представник ГУ НП, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, на зв`язок у режимі відеоконференції не вийшов, що відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає її розгляду.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом, постановою Інспектора серії ЕНА № 6668322 від 14 лютого 2026 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної за частиною 1 статті 121-3 КУпАПта накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 грн за те, що той 14 лютого 2026 року о 20:36 год керував транспортним засобом марки «Фіат» д.н.з. НОМЕР_1 , на якому неосвітлювався задній номерний знак у темну пору доби, чим порушив вимоги пункту 2.9 «в» Правил дорожнього руху України (далі – ПДР).
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як визначено статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з пунктом 2.9 «в» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Частиною 1 статті 121-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції наголошує на відсутності у матеріалах справи доказів надання відповідачу копії позовної заяви з додатками, поданої до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку, а відтак вважає за можливе врахувати докази, долучені ГУ НП до апеляційної скарги, на підставі приписів частини 4 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Як видно з долученого до апеляційної скарги відеозапису із нагрудного відеореєстратора, Інспектором було зафіксовано порушення позивачем пункту 2.9 «в» ПДР, оскільки на відео чітко видно транспортний засіб позивача з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, позивач дійсно допустив порушення пункту 2.9 «в» ПДР, чому не надав належної оцінки суд першої інстанції. 
Відповідно до частини 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно із приписами частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного адміністративно-правового спору допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Керуючись статтями 241, 243, 272, 286, 308, 310, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області задовольнити.
Скасувати рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2026 року у справі №301/435/26 та постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6668322 від 14 лютого 2026 року залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Постанова у повному обсязі складена 05 червня 2026 року.