СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року м. Харків Справа №922/3508/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Ойл» (вх.№14Х від 05.01.2026) на рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2025 у справі №922/3508/25 (м. Харків, суддя Сальнікова Г.І., повне рішення складено 16.12.2025) 
за позовом Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна клінічна спеціалізована лікарня», м. Ромни, Сумська область,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Ойл», м. Харків,
про стягнення 144488,40 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне некомерційне підприємство Сумської обласної ради «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Ойл» про стягнення заборгованості у розмірі 144488,40 грн. та судових витрат.
Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача взятих на себе зобов`язань за договором про закупівлю №19-Т від 12.06.2023 в частині здійснення повної поставки оплаченого товару. 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.12.2025 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Ойл» на користь Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» заборгованість у розмірі 144488,40 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Ойл» з вказаним судовим рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 16 грудня 2025 року у справі №922/3508/25 та винести постанову, якою у задоволенні позовних вимог Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «САН ОЙЛ» відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає наступне:
- суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме, що Товаром за Договором є пальне (а не талони на його отримання) і право власності на пальне згідно з п.5.7. Договору Позивач отримав з моменту підписання представником Замовника видаткової накладної (а не з моменту отримання Товару на АЗС), тому дійшов помилкового висновку про те, що «підписання видаткової накладної з зазначенням центрального складу талонів (Харків), не свідчить про передання постачальником покупцеві товару (палива) за договором, а лише підтверджує факт передачі талонів». Скаржник зазначає, що позивачем до суду були надані непідписані з його боку видаткові накладні. На твердження апелянта, така вибірковість при наданні доказів свідчить про розуміння Позивачем факту переходу до нього права власності на пальне одночасно з отриманням талонів відповідно до пункту 5.7 Договору, а отже, спрямована на навмисне введення суду в оману з метою приховування обставин реального виконання договору Постачальником. Скаржник стверджує, що такі дії Позивача (при наявності у матеріалах справи також і підписаних ним примірників видаткових накладних) свідчать про намір ввести суд в оману, але суд не надав таким діям Позивача жодної оцінки;
- оскільки право власності на Товар після підписання Сторонами видаткових накладних перейшло до Позивача згідно з п.5.7. Договору, то за даними бухгалтерського обліку Відповідача відсутня будь-яка заборгованість перед Позивачем. Суд першої інстанції жодним чином не з`ясував наявність або відсутність заборгованості за Договором між Сторонами, не зважаючи на те, що Відповідачем було подане клопотання про витребування доказів, а саме Акту звірки взаємних розрахунків. Фактично суд поклав в основу рішення лише доводи Позивача, не перевіривши їх достовірність та не співставивши дані бухгалтерського обліку сторін, що є прямим порушенням принципів змагальності та об`єктивності судового розгляду;
- висновок суду першої інстанції про те, що «передача талонів на пальне (скретч-картки), які підтверджують лише право на отримання товару, а саме пального через мережу АЗС постачальника, як це передбачено умовами договору, не звільняє відповідача від обов`язку передати позивачу придбаний згідно договору, але не отриманий товар» не відповідає встановленим обставинам справи, оскільки в позовній заяві Позивач не просить зобов`язати Відповідача передати йому придбаний, проте фізично не отриманий Товар. Навпаки, предметом позову є стягнення заборгованості, якої за даними бухгалтерського обліку не існує, адже за видатковими накладними Товар був переданий Позивачу, і разом із передачею Товару до Позивача перейшло право власності на нього (пункт 5.7. Договору). Скаржник стверджує, що для того, щоб утворилась заборгованість перед Позивачем, Позивач мав повернути за поворотною накладною Товар Відповідачу, який він отримав у власність. Проте, доказів повернення Товару Відповідачу матеріали справи не містять. Заява про зміну предмету позову, де б Позивач просив зобов`язати Відповідача вчинити дії з передачі йому придбаного пального, яке зберігається на АЗС, також до суду не надходила. Суд це не врахував, в результаті чого ухвалив протиправне рішення;
- скаржник зауважує, що частиною 1 статті 670 ЦК України передбачено, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Як вбачається з наведеної норми, щоб отримати право вимагати повернення сплаченої за Товар грошової суми, Позивач мав перш за все відмовитись від переданого йому у власність Товару за видатковими накладними, тобто повернути Товар Відповідачу за поворотними накладними. Натомість, ні Товар (пальне), ні талони для його отримання Позивач Відповідачу не повернув. За таких умов право вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми у Позивача не виникло. Суд першої інстанції цю обставину не врахував, неправильно застосував норму матеріального права та ухвалив незаконне рішення;
- в ході розгляду справи відповідачем було заявлено клопотання про витребування доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, зокрема, Акту звірки взаємних розрахунків, який містить інформацію щодо руху коштів, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо.
Апелянт вважає, що відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 81 ГПК України та позбавив Відповідача можливості повноцінно реалізувати своє право на захист. Жодного пояснення, яким чином клопотання суперечить вищенаведеним нормам, судом не наведено. Натомість, відмова у витребуванні доказів без належної мотивації є істотним порушенням процесуальних норм. 
- крім того, заперечуючи проти позову, Відповідач звертав увагу суду на те, що надані Позивачем до матеріалів справи копії талонів не містять ні ціни, ні вартості. Жодного пояснення, яким чином була розрахована так звана «заборгованість» за договором, або обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються, передбаченого пп.3 п. 3 ст.162 ГПК України, матеріали справи не містять. Суд у рішенні вищезазначене твердження Відповідача відхилив як необґрунтоване, та яке начебто «спростовується матеріалами справи, які підтверджують здійснення детального розрахунку позовних вимог, їх обґрунтованість та правомірність». Фактично детального розрахунку позовних вимог матеріали справи не містять і зробити такий розрахунок на підставі наданих Позивачем документів неможливо, адже талони не містять ні ціни, ні вартості, а тільки кількість літрів. При цьому пальне придбавалось Позивачем за декількома видатковими накладними, і ціна придбання за 1 літр Товару була кожного разу різна. Встановити, до якої партії пального належать надані Позивачем до справи копії талонів – також неможливо, навіть Відповідачу, адже емітентом талонів був не Відповідач. Вказане свідчить про те, що Позивачем був невірно обраний спосіб захисту порушених прав. Належним способом було б просити суд зобов`язати Відповідача здійснити дії з отоварення талонів, або звернутись до Відповідача і повернути Товар та талони, і тільки після цього стягувати заборгованість у розмірі, зазначеній у поворотних накладних. Позивач до Відповідача за поверненням товару і талонів не звертався, вирішити ситуацію, що склалась, навіть не намагався, принаймні доказів направлення такого звернення матеріали справи не містять.
Системою автоматизованого розподілу справ відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 05.01.2026 для розгляду справи №922/3508/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Ойл» (вх.№14Х від 05.01.2026) на рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2025 у справі №922/3508/25. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3508/25. 
15.01.2026 матеріали справи №922/3508/25 надійшли до Східного апеляційного господарського суду (вх.№623).
Представником позивача подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу (вх.№904 від 21.01.2026), в якому останній просить суд залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Ойл» без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2025 у справі №922/3508/25 без змін.
Суд зазначає, що враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглянута за правилами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно з частино 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
З урахуванням вищезазначених законодавчих положень, ухвала про відкриття апеляційного провадження та розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження вручена сторонам у справі в електронному кабінеті системи «Електронний Суд» 13.01.2026.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку, передбаченому частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України.
Заперечень проти розгляду апеляційної скарги в даному порядку від сторін не надійшло.
Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Дослідивши матеріали справи, а також доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 12.06.2023 між Комунальним некомерційним підприємством Сумської обласної ради "Обласна клінічна спеціалізована лікарня" (надалі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" (надалі - постачальник, відповідач) укладено договір про закупівлю №19-Т (надалі - договір).
Відповідно до пункту 1.1. договору постачальник зобов`язується у 2023 році поставити замовнику бензин А-95, дизельне паливо нафтовий газ скраплений (по талонах, скретч-картках), код 021:201509130000-9 Нафта і дистиляти, далі - "товар", а замовник зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах, визначених договором: бензин А-95 у кількості 7000 літр., ціна з урахуванням ПДВ - 49,40 грн., вартість з урахуванням ПДВ - 345800,00 грн.; дизельне пальне у кількості 5000 літр., ціна з урахуванням ПДВ - 49,61 грн., вартість з урахуванням ПДВ - 248050,00 грн.; нафтовий газ скраплений у кількості 5000 літр., ціна з урахуванням ПДВ 25,00 грн., вартість з урахуванням ПДВ - 125000,00 грн. Разом - 718850,00 грн. з ПДВ. 
Відповідно до пункту 2.4. договору постачальник забезпечує протягом всього терміну дії договору заправку транспортних засобів замовника на АЗС, розташованих у місті Ромни, Сумської області. 
Відповідно до пункту 2.5. договору постачальник забезпечує заправку: бензин А-95, якість якого відповідає діючим державним стандартам ДСТУ 7687:2015 (ДСТУ 4839:2007); дизельне паливо, якість якого відповідає діючим державним стандартам ДСТУ 7688:2015; нафтовий газ скраплений, якість якого відповідає діючим державним стандартам ДСТУ 4047:2001, ДСТУ EN589:2017 "Палива автомобільні" Газ нафтовий зріджений". 
Згідно з пунктом 2.8. договору постачальник забезпечує передачу пального замовнику через мережу власних, орендованих або на умовах партнерсько-договорних відносин АЗС, яка/які розташована/ні на території м. Ромни, Сумської області в наступному режимі - безперервно та цілодобово, згідно кількості та номенклатури пального необхідного замовнику. Порушення постачальником умов п. 2.8. є підставою для одностороннього розірвання договору з боку замовника та застосування фінансових санкцій, визначених розділом VIII цього договору. Перелік АЗС на яких здійснюється передача пального замовнику відображена у Додатку №1 до дійсного договору та є його невід`ємною частиною. 
Відповідно до пункту 2.8. договору передача пального здійснюватиметься на умовах DDP (Інкотермс 2010) на АЗС постачальника, окремими партіями, відповідно до потреб замовника, з використанням талонів, скретч-карток. 
Згідно з умовами пункту 2.9. договору талони - спеціальний документ, що має встановлену постачальником форму, зміст, ступінь захисту, серійний/порядковий номери, тощо, який містить інформацію про найменування, марку та кількість товару. Талони повинні мати термін дії не менше одного року з моменту їх отримання замовником та гарантованим продовженням їх терміну до одного року, повинні діяти по Україні на всіх АЗС, що зазначені у довідці про наявність мережі АЗС.
Згідно з пунктом 3.1. договору ціна договору становить 718850,00 грн., у тому числі ПДВ - 47027,57 грн. у тому числі: - за рахунок місцевого бюджету 90967,00 грн.; за рахунок власного бюджету (кошти від господарської діяльності підприємства) 627883,00 грн. 
Пунктом 4.1. договору передбачено, що розрахунки за поставлений товар проводяться за фактом постачання шляхом оплати замовником після пред`явлення постачальником рахунку та видаткової накладної на оплату товару, оформлені належним чином (завірені печаткою, підписом тощо) протягом 10 банківських днів. Засобом платежів є національна валюта України - гривня. 
Відповідно до пункту 5.1. договору поставка товару здійснюється протягом 2023 року за заявками замовника. 
Пунктом 5.2. договору передбачено, що учасник здійснює передачу товару у власність замовника на підставі талонів/скретч-карток на його отримання в мережі автозаправних станцій учасника. 
Згідно з умовами пунктом 5.3. договору талон - документ, встановлений форми на підставі якого здійснюється відпуск товару на АЗС. Талон надає замовнику лише право отримати товар. Талон не є платіжним документом, що підтверджує оплату товару. Замовник після отримання талонів від учасника самостійно визначає умови їх обліку, зберігання та використання. Ризики втрати талонів (шляхом їх пошкодження, знищення чи викрадення) після їх отримання несе замовник. У разі завершення строку дії невикористаних замовником після завершення дії договору талонів, постачальник, за зявою замовника, має право проводити їх обмін на нові за тим же номіналом або продовжити їх термін дії. 
Згідно з умовами пункту 5.6. договору датою передачі талонів у повному обсязі відповідно до заявки замовника вважається дата отримання талонів замовником відповідно до видаткової накладної підписаної уповноваженими представниками сторін. 
Умовами пункту 5.7. договору передбачено, що право власності на товар, що є предметом цього договору, переходить до замовника з моменту підписання представником замовника видаткової накладної, що свідчить про отримання товару. Ризик випадкового знищення (псування) товару та інші ризики переходять від постачальника до замовника з моменту отримання останнім товару на автозаправних станціях. 
Пунктом 6.1. договору передбачено, що відпуск товару здійснюється у мережі автозаправних станцій постачальника зазначених у переліку автозаправних станцій (Додаток 1 до Договору). 
Згідно з умовами пункту 6.2. договору постачальник зобов`язаний забезпечити безперебійний та повний відпуск товару на усіх АЗС, зазначених в Переліку (Додатку 1 Договору), відповідно до режиму (розкладу) їх роботи. Вибір автозаправних станцій визначених у Переліку (Додаток 1 Договору) для отримання товару в кожному конкретному випадку здійснюється замовником (уповноваженим ним особам) на власний розсуд. Поставка товару здійснюється постачальником не пізніше 2 календарних днів після надання заявки замовником шляхом подання її на електронну адресу постачальника або в телефонному режимі. 
Згідно з пунктом 6.3. договору відпуск товару в кожному конкретному випадку здійснюється на підставі талону/скретч-карти на отримання товару в асортименті та кількості, вказаних в цьому талоні. 
Пунктом 6.4. договору передбачено, що відпуск товару здійснюється особі, яка пред`явила талон/скретч-карту на отримання товару (уповноважена замовником особа). Наявність талона/скретч-карти в особи, звернулась до однієї із автозаправних станцій, вказаній у Додатку 1 до даного договору, є підтвердженням повноважень такої особи на отримання товару за договором). 
Згідно з пунктом 6.5. договору передбачено, що ризик випадкового знищення (псування) товару до моменту їх фактичного отримання за талонами/скретч-картами представниками замовника на автозаправних станціях постачальника у будь-якому випадку несе постачальник. 
Відповідно до пункту 6.7. договору приймання-передача товару по кількості і якості проводиться постачальником відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Мінпаливенерго України, Мінекономіки України, Мінтранспорту та зв`язку України, Держкомітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року №281/171/578/155.
Даний договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31 грудня 2023 р., а в частині виконання зобов`язань - до повного їх виконання Сторонами (п. 12.1 договору).
Додатком №1 до договору є Перелік автозаправних станцій постачальника, в якому зазначено, що автозаправними станціями постачальника є ANP з адресами розташування: 1) Сумська область, м. Ромни, вул. Горького, 55; 2) Сумська область, м. Ромни, вул. Київська, 27; 3) Сумська область, м. Ромни, вул. Конотопська, 190; 4) Сумська область, м. Ромни, вул. Полтавська, буд. 91. 
10.08.2023 між замовником та постачальником було укладено Додаткову угоду №1 до договору про закупівлю №19-Т від 12.06.2023 за умовами якої, сторони дійшли згоди змінити суму договору та змінити ціну за одиницю товару, визначену в п. 1.1. договору - пропорційно до зміни ставок оподаткування. Викладено п. 1.1. договору в наступній редакції: "1.1. Постачальник зобов`язується у 2023 році поставити замовнику бензин А-95, дизельне паливо, нафтовий газ скраплений (по талонах, скретч-картах), код ДК 021:2015 09130000-9 Нафта і дистиляти, (далі - товар), а саме: бензин А-95 в кількості 1600 літрів за ціною 49,40 грн./літр, вартістю 79040,00 грн. з ПДВ; дизельне пальне в кількості 2400 літрів за ціною 49,61 грн./літр, вартістю 119064,00 грн. з ПДВ; нафтовий газ скраплений в кількості 1400 літрів за ціною 25,00 грн./літр, вартістю 35000,00 грн. з ПДВ; бензин А-95 в кількості 5400 літрів за ціною 52,40 грн./літр, вартістю 282960,00 грн. з ПДВ; дизельне пальне в кількості 2600 літрів за ціною 52,64 грн./літр у кількості 136864,00 грн. з ПДВ; нафтовий газ скраплений в кількості 3600 літрів за ціною 26,04 грн./літр, вартістю 93744,00 грн. з ПДВ. Разом - 746672,00 грн. з ПДВ. Викладено пункт 3.1. договору в наступній редакції: "3.1. Ціна договору становить 746672,00 грн., у тому числі ПДВ 100844,46 грн. у тому числі: за рахунок місцевого бюджету 90967,00 грн.; за рахунок власного бюджету (кошти від господарської діяльності підприємства 655705,00 грн.). 
Як зазначено у позовній заяві, позивачем було придбано товар: бензин А-95 – 7000 літрів, дизельне пальне – 5000 літрів, нафтовий газ скраплений – 5000 літрів. Вказане паливо загальною вартістю 746672,00 грн., було оплачене згідно платіжних інструкцій №647 від 19.06.2023 року на суму 182222,00 грн., №2 від 27.06.2023 року на суму 50882,00 грн., №1024 від 18.08.2023 року на суму 473561,60 грн., №7 від 30.08.2023 року на суму 40006,40 грн.
Відповідно до видаткових накладних за договором про закупівлю №19-Т від 12.06.2023, а саме: №10338 від 15.06.2023 на суму 233104,00 грн., №10380 від 16.08.2023 на суму 473561,60 грн., №10381 від 16.08.2023 на суму 40006,40 грн. відповідач на центральному складі талонів (Харків) передав позивачу паливні талони на обумовлену в договорі кількість палива та їх вартість у розмірі 746672,00 грн.
Позивачем зазначено, що обумовлений договором про закупівлю №19-Т від 12.06.2023 та повністю оплачений товар на суму 144488,40 грн. отриманий не був, а саме: дизельне пальне у кількості 1800 літрів за ціною 52,64 грн./літр на суму 94752,00 грн.; нафтовий газ скраплений у кількості 1910 літрів за ціною 26,04 грн./літр на суму 49736,40 грн. через відсутність даного виду палива на заправних станціях мережі АЗС "АNР-АВІАС" та на заправках-партнерах. Позивач неодноразово звертався з відповідача з метою роз`яснення подальшого використання талонів на АЗС АNР, або їх заміни на інші АЗС, де є в наявності дизельне паливо, але відповіді не надано. Заправні станції мережі АЗС "АNР-АВІАС" не працюють.
Позивачем було направлено на адресу відповідача лист вих.№01-55/458 від 14.01.2025, в якому інформовано, що станом на 14 січня 2025 року залишаються не використані талони дизельного палива в кількості 1800 літрів, нафтового газу скрапленого в кількості 1910 літрів, придбані згідно договору №19-Т від 12 червня 2023 року з ТОВ "Торговий дім "Сан Ойл". Разом з тим, через значне зменшення кількості автотранспорту та неможливістю використання талонів пов`язаного з відсутністю заправок у місті, просив повернути кошти або запропонувати інший варіант вирішення питання. Довідка про наявність талонів з номерними знаками, кількістю літрів та номіналом додається. 
Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач вказував, що відповідно до публічно доступної інформації, мережа АЗС "АNР-АВІАС" наразі не здійснює господарської діяльності, зокрема, не забезпечує відпуск пального споживачам. Ця інформація є загальновідомою та підтверджується численними повідомленнями у ЗМІ, скаргами споживачів, а також фактичними обставинами справи - неможливістю використання паливних карток або отримання оплаченого товару (пального) на будь-якій з АЗС, що діяли під брендом "АNР-АВІАС". На сьогоднішній день позивач зіткнувся з критичною ситуацією: телефони пунктів продажу, а також гаряча лінія компанії "АNР-АВІАС" не відповідають, що унеможливлює використання раніше придбаних скретч-карток у ТОВ "Торговий дім "Сан Ойл", внаслідок чого позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. 
Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, що і стало підставою для звернення позивача до Господарського суду Харківської області з повною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Ойл» про стягнення 144488,40 грн.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.12.2025 позов задоволено.
Місцевий господарський суд виснував, що матеріали справи свідчать, що укладаючи та підписуючи договір про закупівлю №19-Т від 12.06.2023, а також додаткові угоди до нього, сторони чітко визначили та погодили всі істотні умови договору, взаємні права та обов`язки кожної із сторін, а також відповідальність сторін у разі порушення умов договору.
Суд першої інстанції вказував, що матеріалами справи підтверджено, що позивачем було придбано товар: бензин А-95 – 7000 літрів, дизельне пальне – 5000 літрів, нафтовий газ скраплений – 5000 літрів. Вказане паливо загальною вартістю 746672,00 грн., було оплачене згідно платіжних інструкцій №647 від 19.06.2023 року на суму 182222,00 грн., №2 від 27.06.2023 року на суму 50882,00 грн., №1024 від 18.08.2023 року на суму 473561,60 грн., №7 від 30.08.2023 року на суму 40006,40 грн., що відповідачем не заперечується. 
Відповідно до видаткових накладних за договором про закупівлю №19-Т від 12.06.2023, а саме: №10338 від 15.06.2023 на суму 233104,00 грн., №10380 від 16.08.2023 на суму 473561,60 грн., №10381 від 16.08.2023 на суму 40006,40 грн. відповідач на центральному складі талонів (Харків) передав позивачу паливні талони на обумовлену в договорі найменування, марку, кількість палива та їх вартість у розмірі 746672,00 грн. 
Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про те, що талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС, а тому підписання видаткової накладної з зазначенням центрального складу талонів (Харків), не свідчить про передання постачальником покупцеві товару (палива) за договором, а лише підтверджує факт передачі талонів, які надавали право покупцеві на отримання відповідної кількості товару (палива) за договором в майбутньому. 
З огляду на встановлені обставини справи та погоджені між сторонами умови договору, твердження відповідача, що фактична передача позивачу за видатковими накладними талонів на пальне свідчить про повне виконання відповідачем своїх зобов`язань було відхилено судом як безпідставне. 
В оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду встановлено, що відповідачем не спростовано, що обумовлений договором про закупівлю №19-Т від 12.06.2023 та повністю оплачений товар на суму 144488,40 грн. позивачем отриманий не був, а саме: дизельне пальне у кількості 1800 літрів за ціною 52,64 грн./літр на суму 94752,00 грн.; нафтовий газ скраплений у кількості 1910 літрів за ціною 26,04 грн./літр на суму 49736,40 грн. через відсутність даного виду палива на заправних станціях мережі АЗС "АNРАВІАС". 
Матеріали справи свідчать, що передача талонів на пальне (скретч-картки), які підтверджують лише право на отримання товару, а саме пального через мережу АЗС постачальника, як це передбачено умовами договору, не звільняє відповідача від обов`язку передати позивачу придбаний згідно договору, але не отриманий товар. 
Місцевий господарський суд виснував, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач в повному обсязі поставив позивачу товар, за який було проведено оплату, а саме передбаченого умовами договору пального через мережу АЗС постачальника, а також відсутні докази повернення грошових коштів позивачу. 
Судом встановлено, що позивачем до позовної заяви долучено перелік талонів (скретч – карток), які передані постачальником замовнику та всупереч умовам договору не відпущені на станціях АЗС із зазначенням літражу кожної, приналежності до фірми, штрих коду. На кожній скретч картці позначено вид та марку палива, номінал картки та штрих код. При цьому з огляду на положення статті 91 ГПК України, які передбачають, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, суд зазначав, що копії вказаних доказів є належним чином засвідченими з дотриманням вимог законодавства, а тому є належним доказами у справі у розумінні вимог статті 76 ГПК України у зв`язку із чим заперечення відповідача у відповідній частині також є необґрунтованими.
Місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів з посиланням на приписи статей 2, 80, 81 ГПК України. Зокрема, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що задоволення даного клопотання суперечитиме принципам рівності та змагальності сторін, оскільки воно зводиться до необхідності вчинення судом дій щодо збирання на користь відповідача доказів на підтвердження його заперечень, що прямо суперечить положенням частини 1 статті 74 ГПК України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про витребування доказів.
Разом з цим, суд першої інстанції, дослідивши клопотання відповідача про прийняття до розгляду доказів, поданих поза межами встановлених строків, дослідивши матеріали справи, наведені у клопотанні обґрунтування, з метою з`ясування усіх обставин справи, керуючись положеннями статті 42, частини 1 статті 73, частини 3, 5, 8 статті 80 ГПК України, задовольнив дане клопотання та долучив заперечення на відповідь на відзив разом із доданими до них документами до матеріалів справи.
Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставинам, колегія суддів зазначає наступне. 
Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За приписами частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Між сторонами укладено договір про закупівлю №19-Т від 12.06.2023.
Укладений правочин за своїм змістом та правовою природою підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 2 цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до положень статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Аналіз наведених норм права свідчить, що договір поставки за своєю правовою природою відноситься до двосторонніх, консенсуальних, оплатних договорів, укладення якого зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У таких правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару відповідає обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 06.11.2019 у справі №909/51/19 вказав, що ключовою рисою цивільного права є автономія волі сторін, яка знаходить своє втілення у принципі свободи договору. Свобода договору, закріплена у якості однієї із засад цивільного законодавства, сформульована у статтях 6 та 627 ЦК України, у відповідності до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Матеріали справи свідчать, що укладаючи та підписуючи договір про закупівлю №19-Т від 12.06.2023, а також додаткові угоди до нього, сторони чітко визначили та погодили всі істотні умови договору, взаємні права та обов`язки кожної із сторін, а також відповідальність сторін у разі порушення умов договору.
Беручи до уваги встановлену статтею 204 ЦК України та неспростовану в межах справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності означеного договору, а також додаткових угод до нього, суд вважає його належною у розумінні статей 11, 509 ЦК України підставою для виникнення обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.
Згідно частини 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 5.1. договору поставка товару здійснюється протягом 2023 року за заявками замовника. 
Даний договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31 грудня 2023 р., а в частині виконання зобов`язань - до повного їх виконання Сторонами (п. 12.1 договору).
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем було придбано товар: бензин А-95 – 7000 літрів, дизельне пальне – 5000 літрів, нафтовий газ скраплений – 5000 літрів. Вказане паливо загальною вартістю 746672,00 грн., було оплачене згідно платіжних інструкцій №647 від 19.06.2023 року на суму 182222,00 грн., №2 від 27.06.2023 року на суму 50882,00 грн., №1024 від 18.08.2023 року на суму 473561,60 грн., №7 від 30.08.2023 року на суму 40006,40 грн., вказане відповідачем не заперечується. 
Відповідно до видаткових накладних за договором про закупівлю №19-Т від 12.06.2023, а саме: №10338 від 15.06.2023 на суму 233104,00 грн., №10380 від 16.08.2023 на суму 473561,60 грн., №10381 від 16.08.2023 на суму 40006,40 грн. відповідач на центральному складі талонів (Харків) передав позивачу паливні талони на обумовлену в договорі найменування, марку, кількість палива та їх вартість у розмірі 746672,00 грн.
Відповідно до пункту 2.4. договору постачальник забезпечує протягом всього терміну дії договору заправку транспортних засобів замовника на АЗС, розташованих у місті Ромни, Сумської області. 
Пунктом 5.2. договору передбачено, що учасник здійснює передачу товару у власність замовника на підставі талонів/скретч-карток на його отримання в мережі автозаправних станцій учасника. 
Згідно з умовами пункту 5.3. договору талон - документ, встановлений форми на підставі якого здійснюється відпуск товару на АЗС. Талон надає замовнику лише право отримати товар. Талон не є платіжним документом, що підтверджує оплату товару. Замовник після отримання талонів від учасника самостійно визначає умови їх обліку, зберігання та використання. Ризики втрати талонів (шляхом їх пошкодження, знищення чи викрадення) після їх отримання несе замовник. У разі завершення строку дії невикористаних замовником після завершення дії договору талонів, постачальник, за заявою замовника, має право проводити їх обмін на нові за тим же номіналом або продовжити їх термін дії. 
Згідно з пунктом 9 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997, розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
Відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України №281/171/578/155 від 20.05.2008 визначено, що талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Відповідно до пункту 3 Інструкції талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому. 
У пунктах 10.3.3.1, 10.3.3.2 Інструкції визначено, що форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери. Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою №17-НП.
Як зазначено вище та погоджено умовами пункту 5.1., 5.2. договору поставка товару здійснюється протягом 2023 року за заявками замовника. Учасник здійснює передачу товару у власність замовника на підставі талонів/скретч-карток на його отримання в мережі автозаправних станцій учасника. При цьому умовами пункту 5.3. договору погоджено, що талон надає замовнику лише право отримати товар.
Отже, зі змісту укладеного договору випливає, що з моменту передання талонів позивач набув лише право на отримання пального в обсягах, зазначених у видатковій накладній; передача талонів не звільняє відповідача від обов`язку поставити придбаний товар. 
З системного аналізу умов договору та суті правовідносин між сторонами вбачається, що під поставкою товару розуміється саме постачання палива, тоді як передача талонів лише формально засвідчує виконання умов договору. 
Судова колегія зауважує, що кінцевою метою укладеного договору є отримання замовником саме палива, а не лише талонів, тому надані постачальником талони мають повною мірою забезпечувати можливість досягнення цієї мети. Однак цієї умови постачальником виконано не було.
Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС, а тому підписання видаткової накладної з зазначенням центрального складу талонів (Харків), не свідчить про передання постачальником покупцеві товару (палива) за договором, а лише підтверджує факт передачі талонів, які надавали право покупцеві на отримання відповідної кількості товару (палива) за договором в майбутньому. 
Наявність у матеріалах справи підписаних примірників видаткових накладних не спростовує встановленого судом факту, що передача талонів засвідчує лише право на отримання пального в майбутньому, а не сам факт фізичної поставки товару. Оскільки, як вже зазналось вище, кінцевою метою договору є отримання саме палива, надання позивачем окремих непідписаних копій накладних не змінює правової природи спірних правовідносин, не свідчить про зловживання процесуальними правами чи спробу дезінформації суду, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано не надавав таким діям позивача окремої правової оцінки.
Більш того, здійснення позивачем повної та своєчасної оплати вартості товару підтверджує його добросовісність як покупця, який виконав свої зобов`язання в повному обсязі та мав законне право розраховувати на фактичне отримання пального, а не лише на паперові носії цього права, тоді як відповідач, попри отримання грошових коштів, реальну поставку продукції так і не забезпечив.
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Положеннями статті 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. 
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи свідчать та відповідачем не спростовано, що обумовлений договором про закупівлю №19-Т від 12.06.2023 та повністю оплачений товар на суму 144 488,40 грн. позивачем отриманий не був, а саме: дизельне пальне у кількості 1800 літрів за ціною 52,64 грн./літр на суму 94752,00 грн.; нафтовий газ скраплений у кількості 1910 літрів за ціною 26,04 грн./літр на суму 49736,40 грн. через відсутність даного виду палива на заправних станціях мережі АЗС "АNРАВІАС". 
При цьому як погоджено пунктом 2.4. договору постачальник забезпечує протягом всього терміну дії договору заправку транспортних засобів замовника на АЗС, розташованих у місті Ромни Сумської області.
Згідно з умовами пункту 6.2. договору постачальник зобов`язаний забезпечити безперебійний та повний відпуск товару на усіх АЗС, зазначених в Переліку (Додатку 1 Договору), відповідно до режиму (розкладу) їх роботи.
Пунктом 7.2. договору передбачено, що замовник має право отримати товар у відповідності до мов укладеного договору та чинного законодавства України (п.п. 7.2.2.). 
Згідно з умовами пункту 7.3. договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару (талонів, скретч-карток) у строки, встановлені договором; забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам цього договору (п.п. 7.3.1., 7.3.2.).
Колегія суддів зауважує, що передача талонів на пальне (скретч-картки), які підтверджують лише право на отримання товару, а саме пального через мережу АЗС постачальника, як це передбачено умовами договору, не звільняє відповідача від обов`язку передати позивачу придбаний згідно договору, але не отриманий товар. 
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач в повному обсязі поставив позивачу товар, за який було проведено оплату, а саме передбаченого умовами договору пального через мережу АЗС постачальника, а також відсутні докази повернення грошових коштів позивачу. 
Позивачем до позовної заяви долучено перелік талонів (скретч – карток), які передані постачальником замовнику та всупереч умовам договору не відпущені на станціях АЗС із зазначенням літражу кожної, приналежності до фірми, штрих коду. На кожній скретч картці позначено вид та марку палива, номінал картки та штрих код. При цьому з огляду на положення статті 91 ГПК України, які передбачають, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, суд зазначає, що копії вказаних доказів є належним чином засвідченими з дотриманням вимог законодавства, а тому є належним доказами у справі у розумінні вимог статті 76 ГПК України у зв`язку із чим заперечення відповідача у відповідній частині також є необгрунтованими. 
Колегія суддів враховує, що факт неможливості виконання своїх договірних зобов`язань, що передбачені умовами пункту 2.4., 6.2. договору, а саме припинення діяльності автозаправних станцій відповідача на обумовленій умовами договору території також не заперечується відповідачем, а тому позивач втратив можливість отримати товар в розмірі та на умовах, погоджених сторонами у договорі у зв`язку із чим, твердження відповідача про виконання договірних зобов`язань у повному обсязі є безпідставним. 
Щодо твердження апелянта про те, що надані Позивачем до матеріалів справи копії талонів не містять ні ціни, ні вартості, а також яким чином була розрахована так звана «заборгованість» за договором, або обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються, передбаченого пп.3 п. 3 ст.162 ГПК України, матеріали справи не містять колегія суддів вказує про таке.
Позивачем, на виконання вимог ухвали Господарського суду Харківської області від 06.10.2025 було надано заяву про усунення недоліків (вх.№ 23424 від 08.10.2025), в якій викладено пояснення щодо детального та обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення основної заборгованості у розмірі 144 488,40 грн. 
Зокрема, Позивач вказував, що за умовами договору про закупівлю №19-Т від 12.06.2023 з урахуванням додаткової угоди №1 від 10.08.2023 Постачальник зобов`язується у 2023 році поставити Замовнику бензин А-95, дизельне пальне, нафтовий газ скраплений (по талонах, скретч-картах) код ДК 021:2015 09130000-9 Нафта і дистиляти, (у подальшому Товар) в кількості: бензин А-95 – 7000 літрів, дизельне пальне – 5000 літрів, нафтовий газ скраплений – 5000 літрів. Складовими цього обсягу є:
- бензин А-95 в кількості 1600 літрів за ціною 49,40 грн./літр;
- дизельне пальне в кількості 2400 літрів за ціною 49,61 грн./літр;
- нафтовий газ скраплений в кількості 1400 літрів за ціною 25,00 грн./літр;
бензин А-95 в кількості 5400 літрів за ціною 52,40 грн./літр;
- дизельне пальне в кількості 2600 літрів за ціною 52,64 грн./літр;
- нафтовий газ скраплений в кількості 1400 літрів за ціною 26,04 грн./літр.
Водночас, обумовлений договором про закупівлю №19-Т від 12.06.2023 та повністю оплачений позивачем товар на суму 144 488,40 грн., отриманий не був, а саме:
- дизельне пальне у кількості 1800 літрів за ціною 52,64 грн./літр на суму 94 752,00 грн. (1800х52,64);
- нафтовий газ скраплений у кількості 1910 літрів за ціною 26,04 грн./літр на суму 49 736,40 грн.(1940х26,04). 
Таким чином, сума заборгованості за Договором про закупівлю №19-Т від 12.06.2023 року, яку Відповідач зобов`язаний повернути Позивачу, становить 94 752,00 грн. + 49 736,40 грн. = 144 488,40 грн.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що твердження відповідача відсутність пояснення, яким чином розрахована заборгованість за договором або обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються відшукати не вдалось, а тому, ціна позову не доведена, відхиляється судом як необґрунтоване, спростовується матеріалами справи, які підтверджують здійснення детального розрахунку позовних вимог, їх обґрунтованість та правомірність.
Згідно з частиною 1 статті 670 ЦК України передбачено, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. Разом з тим, у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця.
Оскільки положеннями статті 670 ЦК України передбачено право покупця діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми, при цьому законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, позивач може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (правова позиція у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі №910/5041/22). 
Колегія суддів звертає увагу на той факт, що станом на момент звернення з позовом до суду, строк поставки за договором закінчився. При цьому обов`язок з забезпечення поставки товару на умовах, погоджених сторонами у договорі був покладений саме на відповідача, що останнім не заперечується. 
Також суд звертає увагу, що і після пред`явлення позивачем позову до суду, відповідач не повернув кошти, отримані останнім за непоставлений товар.
Аналіз ст. 670 Цивільного Кодексу України свідчить, що вона регламентує захист прав покупця у випадку порушення продавцем умови договору щодо кількості товару і надає покупцеві право альтернативної поведінки: або наполягати на до поставці товару, або повністю чи частково відмовитися від зобов`язання, вимагаючи повернення коштів. Обрання конкретного варіанта є виключним процесуальним та матеріальним правом покупця.
При цьому, колегія суддів зауважує, що чинне законодавство України не пов`язує реалізацію права на відмову від товару та повернення коштів із обов`язковим попереднім складанням «поворотних накладних» чи вчиненням інших формальних дій щодо повернення талонів, особливо у випадку, коли сам товар (пальне) покупцеві взагалі не передавався. Оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач отримав лише (талони), а реальне пальне через закриття АЗС відповідача так і не було поставлене, твердження апелянта про необхідність «повернення товару» за поворотними накладними є безпідставною, адже не можливо повернути те, що фактично не було отримано.
Крім того, закон не визначає конкретної форми, в якій покупець має висловити свою відмову від товару за статтею 670 ЦК України. Покупець може здійснити це право у будь-який законний спосіб: як шляхом направлення претензії чи листа, так і безпосередньо шляхом звернення до суду з позовом про стягнення коштів. Пред`явлення даного позову про стягнення 144 488,40 грн за своєю правовою природою і є вираженою відмовою покупця від отримання товару в натурі та обранням способу захисту у вигляді повернення сплаченої грошової суми.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно застосовано положення статті 670 Цивільного кодексу України, а доводи апеляційної скарги про те, що у позивача не виникло право на повернення коштів без попереднього оформлення поворотних накладних, є необґрунтованими та підлягають відхиленню. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає таке тлумачення положень статті 670 Цивільного кодексу України є довільним тлумаченням норм законодавства 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, згідно приписів статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами статті 525 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
З огляду на викладене, оскільки відповідач не виконав передбаченого умовами договору зобов`язання щодо забезпечення заправки транспортних засобів замовника в повному обсязі, за який було проведено оплату, а також відсутні докази повернення коштів позивачу у розмірі 144488,40 грн., що суперечить положенням законодавства та погодженим умовам спірного договору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідачем порушено права та законні інтереси позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду.
Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, зокрема, Акту звірки взаємних розрахунків, який містить інформацію щодо руху коштів, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо.
На твердження апелянта, відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 81 ГПК України та позбавив Відповідача можливості повноцінно реалізувати своє право на захист. Жодного пояснення, яким чином клопотання суперечить вищенаведеним нормам, судом не наведено. Натомість, відмова у витребуванні доказів без належної мотивації є істотним порушенням процесуальних норм. 
Відповідно до статті 81 ГПК України, витребування доказів судом є винятковим процесуальним механізмом, який застосовується у разі об`єктивної неможливості учасника справи самостійно надати суду відповідні докази. Розглядаючи зазначене клопотання, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що покладення на суд обов`язку із витребування спірного документа зводилося б до перекладання на суд тягаря доказування на користь однієї зі сторін.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач додав до матеріалів справи складений ним в односторонньому порядку акт звірки та посилався на те, що звертався до позивача із адвокатським запитом з метою отримання підписаного двостороннього акту, однак такий документ підписаний не був.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач долучив до матеріалів справи складений ним в односторонньому порядку акт звірки, а також копії підписаних з обох сторін видаткових накладних на передачу паливних талонів, та зазначив, що звертався до позивача із адвокатським запитом з метою підписання двостороннього акту звірки, проте відповіді не отримав.
Колегія суддів зазначає, що акт звірки взаємних розрахунків за своєю правовою природою не є первинним бухгалтерським документом, оскільки він лише відображає дані бухгалтерського обліку сторін. Направлення адвокатського запиту та відсутність дій щодо підписання цього акту з боку позивача не є самостійною підставою для його витребування в судовому порядку. Наявність у матеріалах справи підписаних видаткових накладних підтверджує факт передачі паливних талонів, що не заперечується сторонами, проте не є безумовним свідченням фактичного відпуску пального через мережу АЗС. Відповідач, як самостійний суб`єкт господарювання, володіє всіма первинними документами власного обліку, на підставі яких ним і був сформований односторонній акт звірки, а тому мав процесуальну можливість обґрунтувати свої заперечення щодо відсутності заборгованості без примусового витребування судом двостороннього акту.
В силу положень статей 2 та 74 ГПК України господарське судочинство здійснюється на засадах рівності та змагальності сторін, відповідно до яких кожен учасник справи повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволення даного клопотання суперечило б принципам рівності та змагальності сторін, оскільки воно фактично зводилося до вчинення судом дій щодо збирання на користь відповідача доказів на підтвердження його заперечень, що не узгоджується з положеннями частини 1 статті 74 ГПК України. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вказаного клопотання, а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються як неспроможні. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з правовою оцінкою, наданою судом першої інстанції, і не містять обставин, які б свідчили про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при прийнятті судом першої інстанції оскаржуваного рішення, не знайшли свого підтвердження, а тому суд залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Ураховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до частини 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі. 
За змістом пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Так, при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).
Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства).
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення Бараона проти Португалії, 1987 рік, Хосце проти Нідерландів, 1998 рік; Бухкольц проти Німеччини, 1981 рік; Бочан проти України, 2007 рік).
Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.
Крім того, 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 02.08.2026 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 28.04.2026 №4857-ІХ).
Відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.
При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.
На підставі вищевикладеного, враховуючи обставини введення в Україні воєнного стану, поточну ситуацію що склалася в місті Харкові та Харківській області, з огляду на об`єктивні причини неможливості проведення судового засідання у строк встановлений в частині 2 статті 221 ГПК України, задля збереження безпеки учасників судового процесу та працівників суду, а також з метою реалізації учасниками справи процесуальних прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, суд застосував принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до практики Європейського суду з прав людини.
Керуючись статтями 129, 233, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Ойл» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2025 у справі №922/3508/25 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 23.06.2026.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов 

Суддя О.І. Склярук