СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

Справа № 306/2379/25
Провадження № 2/306/334/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2026 року    м. Свалява 

Свалявський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого-судді Уліганинця П.І.
за участю:
секретаря судового засідання Сова-Фафула А.Я.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
представника відповідача Мажара О.Є. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Свалявські мінеральні води" про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,- 

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з названим позовом, мотивуючи його тим, що працювала в ТДВ «Свалявські мінеральні води» з 06.06.2018 року на посаді інженера-хіміка цеху «Поляна Квасова». Вказує, що Наказом № 84/вк від 11.12.2024 року позивачку звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Позивачка вважає звільнення незаконним та зазначає, що їй не було запропоновано вакантних посад, які відповідали б її освіті, кваліфікації та стану здоров`я. Запропонована посада укладальниці-пакувальниці, на думку позивачки, не відповідала рекомендаціям щодо праці особи з інвалідністю II групи. Також позивачка посилається на те, що після скорочення посади інженера-хіміка до штатного розпису було введено посаду технолога, яка фактично передбачає виконання аналогічних функцій, однак про наявність такої вакансії її повідомлено не було. У зв`язку з наведеним позивачка просить поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати.
У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що звільнення позивачки проведено з дотриманням вимог трудового законодавства у зв`язку із реальним скороченням штату працівників підприємства. Зазначив, що у зв`язку із необхідністю змін в організації виробництва та несистематичною роботою цеху «Поляна Квасова» наказом №142/1 від 25 вересня 2024 року у виробничій лабораторії ТДВ «Свалявські мінеральні води» прийнято рішення про скорочення 1,5 штатних одиниць, зокрема однієї посади інженера-хіміка. Представник відповідача вказав, що перед скороченням роботодавцем проведено аналіз кваліфікації, стажу та продуктивності праці всіх працівників, які займали посади інженерів-хіміків, із врахуванням вимог ст. 42 КЗпП України. За результатами такого аналізу прийнято рішення про скорочення саме позивачки. Також зазначено, що позивачку було своєчасно письмово попереджено про вивільнення та запропоновано наявну вакантну посаду укладальниці-пакувальниці, від якої вона відмовилася. Інших вакантних посад, які б відповідали її кваліфікації та стану здоров`я, на підприємстві не було. Щодо доводів позивачки про наявність посади технолога представник відповідача зазначив, що така посада була введена до штатного розпису лише після звільнення позивачки, а функціональні обов`язки технолога та інженера-хіміка не є аналогічними. Крім того, позивачка не мала відповідної профільної освіти для зайняття посади технолога. Окрім цього, представник відповідача послався на пропуск позивачкою строку звернення до суду, зазначивши, що позов подано після спливу встановленого ст. 233 КЗпП України строку. У зв`язку з наведеним представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю. (а.с. 19-31).
У поданій відповіді на відзив позивачка підтримала позовні вимоги та зазначила, що скорочення її посади було формальним і фактично спрямованим на її звільнення.
Позивачка вказала, що за час роботи на посаді інженера-хіміка не допускала браку продукції та не притягувалась до дисциплінарної відповідальності. Зазначила, що її відмова від роботи в цеху «Свалява» була обумовлена станом здоров`я, оскільки вона є особою з інвалідністю II групи. Також позивачка зазначила, що наведений відповідачем аналіз продуктивності праці є формальним, оскільки містить лише відомості про освіту та стаж працівників без належного обґрунтування показників продуктивності праці. Крім того, позивачка вказала, що тривалий час виконувала роботу лаборанта-мікробіолога без відповідної доплати та оформлення. Щодо строку звернення до суду позивачка зазначила, що після звільнення у неї погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим вона проходила тривале лікування, на підтвердження чого надала медичні документи. (а.с. 90-91).
У поданих запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача зазначив, що доводи позивачки є безпідставними та не спростовують правомірності її звільнення. Вказав, що позивачку звільнено не у зв`язку з наявністю інвалідності, а у зв`язку із скороченням штату працівників та відсутністю у неї переважного права на залишення на роботі відповідно до ст. 42 КЗпП України. Представник відповідача зазначив, що роботодавцем проведено аналіз кваліфікації, стажу роботи, продуктивності праці та інших обставин щодо всіх працівників, які займали посади інженерів-хіміків. При цьому враховано, що позивачка має середньо-спеціальну освіту, найменший стаж роботи на посаді, отримує пенсію та не має утриманців, тоді як інші працівники мали вищу освіту або більший стаж роботи. Також представник відповідача вказав, що посилання позивачки на стан здоров`я не свідчать про незаконність звільнення, оскільки закон не передбачає для осіб з інвалідністю переважного права на залишення на роботі при скороченні штату. Щодо доводів позивачки про відсутність доказів наявності утриманців у інших працівників представник відповідача зазначив, що відповідна інформація містилась в особових справах працівників та враховувалась роботодавцем при прийнятті рішення. Крім того, представник відповідача заперечив поважність причин пропуску строку звернення до суду, зазначивши, що надані медичні документи не підтверджують тривалого лікування чи неможливості своєчасного звернення до суду, а також не свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку між звільненням позивачки та пропуском строку звернення до суду. У зв`язку з наведеним представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. (а.с.94-101).
У судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивачка пояснила, що, на її думку, її звільнення було зумовлене упередженим ставленням до неї з боку керівництва підприємства, зокрема завідувача лабораторії.
Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, з підстав, викладених у відзиві. Вважає, що звільнення відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №258674 від 10.02.2024 року, позивачка ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, причина — загальне захворювання, строк — безтерміново, отримує пенсію. (а.с. 3-5).
Як убачається з трудової книжки належній позивачці, остання з 06.06.2018 року прийнята на роботу в ТДВ «Свалявські мінеральні води» на посаду інженера-хіміка цеху «Поляна Квасова». (а.с. 6-8).
Наказом відповідача від 25.09.2024 №142/1 вирішено скоротити відповідну кількість штатних одиниць у наступному структурному підрозділі виробничій лабораторії 1,5 штаних одиниць. Попередження про вивільнення позивачки складено 10.10.2024 року. (а.с. 9,10).
Наказом відповідача від 11.12.2024 року №84/вк звільнено ОСОБА_1 , інженера-хіміка, 11.12.2024 року у зв`язку зі скороченням штату працівників, п.1 ст. 40 КЗАП України. Вирішено виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України і компенсацію за 26 календарних днів невикористаної щорічно відпустки. З наказом позивачка ознайомилась 11.12.2024 року, що засвідчила власним підписом. (а.с.11).
Листом №803 від 18.07.2025 року ТДВ "Свалявські мінеральні води" надано список посад, на які були прийняті працівники в період з 12.12.2024 року по 09.07.2025 року. (а.с.11-12).
Уповноваженим працівником ТДВ "Свалявські мінеральні води" було складено службову розписку від 10.10.2024 року щодо оцінки продуктивності праці та кваліфікації інженерів-хіміків виробничої лабораторії. Висновком вищевказаної оцінки стала рекомендація директору даного ТДВ звільнити ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням штату працівників. (а.с.43-52).
Судом досліджено посадову інструкцію інженера-хіміка ТДВ «Свалявські мінеральні води», затверджену директором підприємства, відповідно до якої інженер-хімік здійснює технологічно-хімічний контроль виробництва мінеральної та питної води, контроль якості сировини, допоміжних матеріалів та готової продукції, проводить лабораторні аналізи, веде відповідну документацію та журнали обліку, контролює дотримання технологічних режимів виробництва, правил санітарії, охорони праці та техніки безпеки. Зі змісту посадової інструкції вбачається, що до обов`язків інженера-хіміка входить, зокрема, контроль хімічних показників мінеральної та питної води, контроль насичення води вуглекислотою, температурних режимів виробництва, якості миття тари, правильності використання допоміжних матеріалів, приготування реактивів та розчинів для проведення лабораторних досліджень, а також ведення лабораторних журналів та обліку прекурсорів. (а.с.64-68).
Також судом досліджено посадову інструкцію технолога підприємства, відповідно до якої технолог безпосередньо підпорядковується головному технологу або директору підприємства та здійснює контроль і забезпечення технологічних процесів виробництва. Із змісту посадової інструкції вбачається, що до функціональних обов`язків технолога входить участь у розробці та оптимізації технологічних процесів виготовлення продукції, перевірка та розробка рецептур і технологічних карт, контроль дотримання технології виробничих процесів та експлуатації обладнання, розроблення технологічної документації, контроль якості вихідної сировини та готової продукції, а також контроль дотримання санітарних норм і правил. Крім того, технолог здійснює відбір технологічних проб і зразків для проведення випробувань, оформлює результати випробувань та веде їх облік, бере участь у розробленні нових методів хімічних аналізів і лабораторних досліджень, веде лабораторні журнали та документацію системи менеджменту виробничої лабораторії, а також здійснює облік прекурсорів, що використовуються у лабораторних дослідженнях. Посадовою інструкцією також передбачено, що у разі виробничої необхідності технолог заміняє та виконує обов`язки інженера-хіміка згідно з відповідною посадовою інструкцією. (а.с.69-72).
Оцінивши зміст посадових інструкцій інженера-хіміка та технолога ТДВ «Свалявські мінеральні води», суд дійшов висновку, що вказані посади не є тотожними, оскільки відрізняються за змістом трудових функцій, обсягом повноважень та характером виконуваних робіт. Так, до обов`язків інженера-хіміка належить переважно здійснення виробничо-лабораторного та фізико-хімічного контролю технологічних процесів, контроль якості сировини та готової продукції, проведення лабораторних досліджень, ведення лабораторної документації та забезпечення дотримання встановлених технологічних режимів виробництва. Натомість посадова інструкція технолога передбачає виконання ширшого кола організаційно-технологічних функцій, зокрема участь у розробці та оптимізації технологічних процесів виробництва, створенні рецептур і технологічних карт, розробленні технологічної документації, розрахунку нормативів витрат сировини та матеріалів, а також участь у забезпеченні виробничого процесу. При цьому суд враховує, що окремі функціональні обов`язки за вказаними посадами є схожими, зокрема щодо контролю якості продукції, проведення лабораторних досліджень та ведення відповідної документації, що свідчить про споріднений характер зазначених посад. Крім того, посадовою інструкцією технолога прямо передбачено можливість заміщення та виконання обов`язків інженера-хіміка у разі виробничої необхідності, що додатково свідчить про існування окремих самостійних посад, а не однієї тотожної посади під різними найменуваннями. За таких обставин суд дійшов висновку, що посади технолога та інженера-хіміка не є тотожними.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Згідно позиції ВСУ, викладеної в ухвалі від 15 грудня 2010 року по справі N 6-20213св0, в справах у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.
За приписами ст. 76-77, 79-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи . Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року№ 9 “Про практику розгляду судами трудових спорів” суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно працівник відмовився від переведення на іншу роботу.
Судом встановлено, що наказом відповідача від 25.09.2024 року №142/1 у ТДВ «Свалявські мінеральні води» проведено скорочення штатних одиниць у виробничій лабораторії у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці. Матеріалами справи підтверджується, що позивачку було попереджено про наступне вивільнення, а також запропоновано наявну на підприємстві вакантну посаду укладальниці-пакувальниці, від якої остання відмовилась. Посилання позивачки на те, що їй не було запропоновано посаду технолога, суд оцінює критично, оскільки, як встановлено судом, посади технолога та інженера-хіміка не є тотожними, відрізняються за змістом трудових функцій, кваліфікаційними вимогами та характером виконуваної роботи.
Крім того, відповідачем зазначено та не спростовано належними доказами позивачкою, що на момент звільнення позивачки вакантна посада технолога на підприємстві була відсутня, а введена до штатного розпису вже після її звільнення.
Згідно з частиною першою статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Частина друга статті 42 КЗпП України містить перелік категорій працівників, які мають переваги в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.
Суд також враховує, що відповідачем проведено оцінку кваліфікації та продуктивності праці працівників, які займали посади інженерів-хіміків, за результатами якої прийнято рішення про скорочення саме позивачки. Доказів того, що позивачка мала переважне право на залишення на роботі відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України, суду не надано.
Посилання позивачки на наявність інвалідності ІІ групи не свідчить про незаконність звільнення, оскільки чинне трудове законодавство не передбачає для осіб з інвалідністю безумовного переважного права на залишення на роботі у разі скорочення штату працівників.
Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено наявність змін в організації виробництва та праці, дотримання процедури вивільнення працівника та відсутність можливості переведення позивачки на іншу роботу, яка відповідала б її кваліфікації.
Таким чином, звільнення позивачки на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України проведено з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.
Відповідно до ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні
Згідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.
Як вбачається з матеріалів справи, Позивач була звільнена 11.12.2024 року і в цей же день отримала копію наказу на звільнення. (а.с. 11).
Надані позивачкою консультаційні висновки спеціаліста б/н від 02.02.2026 року свідчать лише про проходження нею окремих медичних оглядів та перебування під медичним наглядом, однак не підтверджують наявності об`єктивних перешкод, які б унеможливлювали своєчасне звернення до суду у встановлений законом строк. (а.с. 92,93).
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачкою пропущено встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду без поважних причин, а підстави для його поновлення відповідно до ст. 234 КЗпП України відсутні. Пропуск позивачкою встановленого законом строку звернення до суду без поважних причин є окремою підставою для відмови у задоволенні позову, однак, враховуючи встановлені у справі обставини, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог саме з підстави необгрунтованості таких.
Частиною 1 статті 141 ЦПК визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір підлягає віднесенню за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 40, 42, 49-2, 233, 234 КЗпП України, суд, —
У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Свалявські мінеральні води" про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу — відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ   П.І.Уліганинець 
12.05.2026 року.