Справа №752/11012/25
Провадження №2/752/4444/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року        м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Кокошка О.Б.,
за участю секретаря Потапенко Д.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про стягнення майнової та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (далі - ТДВ «СК «Гардіан») про стягнення майнової та моральної шкоди.
Позов обґрунтований тим, що 01 травня 2024 року на перетині вулиці Васильківська та провулку Коломийський сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю маршрутного автобусу № 812, державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався за маршрутом «м. Боярка - метро Звіринецька», та автомобілем «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
Внаслідок ДТП ОСОБА_1 , яка перебувала в маршрутному автобусу № 812, державний номерний знак НОМЕР_1 , отримала травми обличчя, зокрема, розбито нижню частину обличчя, вибито чотири передніх нижніх зуба, розбито керамічну коронку верхнього переднього зуба. Їх уламки посікли нижні ясна, наскрізь розірвано тканину обличчя на нижній щелепі. Також отримані численні забої й гематоми нижньої частини обличчя.
Після складання поліцією протоколу про ДТП, карета екстреної медичної допомоги доправила позивачку до травмпункту КМКЛ № 4, де їй надано первинну медичну допомогу: накладено шви на наскрізну рану нижньої щелепи та направлено для подальшого обстеження до спеціалізованого медичного закладу - стоматологічної клініки.
Отримані внаслідок ДТП тілесні ушкодження були класифіковані слідчим Голосіївського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві старшим лейтенантом Назаровим В. І. як легкі.
За результатами обстеження та складеного консультативного висновку стоматологічної клініки, проведеної стоматологом-терапевтом і стоматологом-хірургом стоматологічної клініки «ІНФОРМАЦІЯ_2», встановлено, що внаслідок удару під час ДТП, корені передніх нижніх зубів зламані в яснах, у зв`язку з чим зуби втрачено як орган. Уламки чотирьох передніх нижніх зубів було видалено із ясен, на ясна накладено шви й рекомендовано протезування зубів, оскільки зламані зуби відновленню не підлягали. Крім того, розбита коронка верхнього переднього зуба також потребувала відновлення.
Позивачкою за лікування та протезування, а саме, виготовлення і встановлення зубного протезу на нижню щелепу: міст на 4 коронки та 2 коронки на здорові нижні зуби (клики) для тримання моста і 2 коронки на верхні передні зуби, сплачено 70 900,00 грн.
Винуватцем ДТП, внаслідок якого позивачка зазнала травм, визнаний ОСОБА_2 , що підтверджується копією протоколу про адміністративне правопорушення від 24 травня 2024 року серії АДД № 812863, копією рапорту оперативного чергового Голосіївського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві від 01 травня 2024 року; копією довідки слідчого Голосіївського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві старшого лейтенанта Назарова B. І., копією постанови Голосіївського районного суду м. Києва про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан» згідно з полісом № CA1808953.
Враховуючи, що на момент ДТП автомобіль ОСОБА_2 «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_2 , був забезпечений полісом обов`язкового страхування, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий поліс № AP6470029), укладеним між ТДВ «СК «Гардіан» та ОСОБА_2 , а ДТП сталася 01 травня 2024 року, тож відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є страховим випадком, внаслідок якого у ТДВ «СК «Гардіан» настав обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до закону.
25 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про відшкодування заподіяної шкоди (страхової виплати) до страхової компанії винуватця ДТП - ТДВ «СК «Гардіан», до якої додала всі необхідні документи, які підтверджували факт настання страхової події, медичні висновки та документи, що підтверджують понесені нею витрати на лікування.
Проте листом від 03 вересня 2024 року № 03/09/24/5 ТДВ «СК «Гардіан» повідомило про відмову у задоволенні вимог у зв`язку з відсутність у мотивувальній частині постанови щодо накладення адміністративної відповідальності на ОСОБА_2 згадування про завдання шкоди здоров`ю учасникам події.
10 січня 2025 року повторно звернулася до ТДВ «СК «Гардіан» із заявою про виплату страхового відшкодування.
29 січня 2025 року ТДВ «СК «Гардіан» листом повідомило про відсутність підстав для страхового відшкодування, про що вже повідомлялося позивачці листом від 03 вересня 2024 року № 03/09/24/5.
ОСОБА_1 вважає, що ТДВ «СК «Гардіан» безпідставно відмовив у страховому відшкодуванні та не виконав покладених на нього обов`язків забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП.
Крім того, внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень, позивачка перенесла значні моральні та фізичні страждання, що виразились в сильних болях як під час заподіяння тілесних ушкоджень, так і надалі, при лікуванні та реабілітації.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила витребувати матеріали справи № 752/12305/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП. Стягнути із ТДВ «СК «Гардіан» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 70 900,00 грн, моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн та судові витрати.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 серпня 2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.
У листопаді 2025 року ТДВ «СК «Гардіан» подало до суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що у постанові Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року у справі № 752/12305/24 зазначено, що ОСОБА_2 порушив пункт 16.13 ПДР України в результаті чого здійснив зіткнення з маршрутним автобусом № 812, державний номерний знак НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Проте у вказаній постанові суду не міститься інформація про те, що внаслідок ДТП було завдано шкоду життю чи здоров`ю учасників ДТП. Тож відсутні правові підстави для здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю на користь позивачки.
ТДВ «СК «Гардіан» також не погоджується із розміром заявленої моральної шкоди (20 000,00 грн), оскільки у статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Отже, у разі задоволення позовних вимог, на користь позивачки може бути стягнуто страхове відшкодування моральної шкоди в межах, що не перевищують 3 545,00 грн, що становить 5 % від розміру витрат на лікування - 70 900,00 грн.
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що викладені у відзиві аргументи, пояснення та обставини є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом з цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Отже, для відповідальності за шкоду, завданої джерелом підвищеної небезпеки достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди, протиправна дія заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Оскільки правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок, тож відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на страховика покладений обов`язок здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) потерпілій особі в межах ліміт відповідальності страховика.
Вважає, що оскільки нею всі необхідні документи були подані відповідачу вчасно та з дотриманням вимог, тож у відповідача були відсутні будь-які підстав для відмови у відшкодуванні позивачці завданої шкоди. Крім того, розмір моральної шкоди повинен бути достатній для розумного задоволення потреб потерпілої особи.
Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).
Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 01 травня 2024 року на перетині вулиці Васильківська та провулку Коломийський сталась ДТП за участю маршрутного автобусу № 812, державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався за маршрутом «м. Боярка - метро Звіринецька», та автомобіля «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
Із рапорта оперативного чергового Голосіївського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві від 01 травня 2024 року, встановлено, що 01 травня 2024 року надійшло повідомлення про ДТП з потерпілими. Потерпілу ОСОБА_1 доставлено до щелепно лицевого відділення лікарні № 4.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 24 травня 2024 року серії АДД № 812863 транспортні засоби отримали механічні пошкодження та тілесних ушкоджень зазнали: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 липня 2024 року у справі № 752/12305/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Унаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала травми обличчя, численні забої й гематоми нижньої частини обличчя.
Відповідно до консультативного висновку ФОП ОСОБА_8 (стоматологічна клініка «ІНФОРМАЦІЯ_2») від 02 травня 2024 року ОСОБА_1 встановлений діагноз: гостра травма, інтрузійний вивих 42, 41, 31, 32 зубів з переломом вершин міжкореневих перегородок альвеолярного відростка, рухомість ІІІ ступеня.
Відповідно до актів виконаних робіт (наданих послуг) ОСОБА_1 сплачено за лікування та протезування, а саме, виготовлення і встановлення зубного протезу на нижню щелепу: міст на 4 коронки та 2 коронки на здорові нижні зуби (клики) для тримання моста і 2 коронки на верхні передні зуби, сплачено 70 900,00 грн.
На момент ДТП транспортний засіб ОСОБА_2 «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_2 , був забезпечений полісом обов`язкового страхування, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий поліс № CA1808953), укладеним між ТДВ «СК «Гардіан» та ОСОБА_2 
25 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ТДВ «СК «Гардіан» із заявою про страхову виплату, до якою додала: копію паспорта, копію довідки про індивідуальний податковий номер, консультативний висновок стоматологічної клініки від 02 травня 2024 року, квитанції/чеки/акти виконаний робіт, що підтверджують здійснення позивачкою оплати медичних послуг та/чи медикаментів, копію протоколу про адміністративне правопорушення від 24 травня 2024 року серії АДД № 812863, копію схеми ДТП.
Листом від 03 вересня 2024 року № 03/09/24/5 ТДВ «СК «Гардіан» повідомив про відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що заявницею ненадано документального підтвердження від медичного закладу щодо необхідності витрат, а також відсутністю згадування заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_1 у мотивувальній частині постанови Голосіївського районного суду м. Києва про накладання адміністративного штрафу на ОСОБА_2 за порушення Правил дорожнього руху.
10 січня 2025 року повторно звернулася до ТДВ «СК «Гардіан» із заявою про виплату страхового відшкодування.
29 січня 2025 року ТДВ «СК «Гардіан» листом повідомило про відсутність підстав для страхового відшкодування, про що вже повідомлялося заявниці листом від 03 вересня 2024 року № 03/09/24/5.
Згідно із частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-ІV, чинний на момент виникнення спірних правовідносин, спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно із статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно пунктом 9.1. статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до пункту 24.1. статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Згідно із пунктом 24.2. статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.
Відповідно до пункту 24.3. статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.
Згідно з пунктом 35.1. статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Пунктом 36.1. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування.
37.1. Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;
37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);
37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;
37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15.
Судом встановлено, що 25 червня 2024 року ОСОБА_1 направила ТДВ «СК «Гардіан» заяву про виплату страхового відшкодування та необхідний перелік документів, передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
ТДВ «СК «Гардіан» за результатами розгляду цієї заяви та документів прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що заявницею ненадано документального підтвердження від медичного закладу щодо необхідності витрат, а також відсутністю згадування заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_1 у мотивувальній частині постанови Голосіївського районного суду м. Києва про накладання адміністративного штрафу на ОСОБА_2 за порушення Правил дорожнього руху.
Разом з тим, позивачка в обґрунтування розміру завданих збитків надала до суду консультативний висновок стоматологічної клініки та акти виконаних робіт (наданих послуг) за лікування та протезування, з яких встановлено, що ОСОБА_1 встановлений діагноз: гостра травма, інтрузійний вивих 42, 41, 31, 32 зубів з переломом вершин міжкореневих перегородок альвеолярного відростка, рухомість ІІІ ступеня та проведено лікування, а саме, виготовлено та встановлено зубний протез на нижню щелепу: міст на 4 коронки та 2 коронки на здорові нижні зуби (клики) для тримання моста і 2 коронки на верхні передні зуби.
Фактичні витрати на лікування позивачки становили 70 900,00 грн.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої та сьомої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, позивачка надала суду належні докази на підтвердження розміру заподіяної їй шкоди, а відповідач, у свою чергу, не спростував заявленого розміру та не надав суду доказів щодо іншого їх розміру. Із клопотаннями про призначення відповідної судової експертизи чи про витребовування доказів до суду не звертався.
Отже, суд вважає висновок ТДВ «СК «Гардіан» про відмову у виплаті страхового відшкодування неправомірним, оскільки факт настання страхового випадку є доведеним, тож у страховика у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, виник обов`язок з відшкодування у встановленому Законом порядку оціненої шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, адже перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачених у статті 37 Закону, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає, а наявність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування не доведена, а тому суд погоджується з твердженнями позивачки про наявність правових підстав для стягнення зі страхової компанії витрат на лікування у розмірі 70 900,00 грн.
Також позивачка просила відшкодувати моральну шкоду.
Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини першої статі 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перебачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» від 12 липня 2007 року).
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу), «Caloc v. France» (Калок проти Франції) та «Niedbala v. Poland» (Недбала проти Польщі) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що внаслідок порушення прав позивачки їй завдана моральну шкоду та, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 3 545,00 грн, яка є співмірною глибині душевних та фізичних страждань, їх тривалості та можливості відновлення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки страхового відшкодування у розмірі 70 900,00 грн, оскільки позовні вимоги в цій частині відповідають вимогам закону та обґрунтовані належними доказами. Вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 3 545,00 грн.
Щодо стягнення судових витрат, суд прийшов до наступного.
Згідно із частиною першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У позовній заяві ОСОБА_1 заявлено про відшкодування судових витрат понесених при підготовці і подачі позовної заяви до суду, та які складаються із: витрат на оплату судового збору, ксерокопії, поштових витрат, написання позовної заяви.
Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України передбачено обов`язок сторін попередньо визначити суми судових витрат. Зокрема, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Згідно з частиною другою статті 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Оскільки позивачкою не наданий попередній розрахунок сум судових витрат, які вона понесла у зв`язку із розглядом справи, зокрема, з витрат на ксерокопіювання, поштових витрат, написання позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відшкодуванні цих витрат.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (81,90 %) з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 471,90 грн.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про стягнення майнової та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 майнової шкоду у розмірі 70900 (сімдесят тисяч дев`ятсот) грн 00 коп., моральну шкоду у розмірі 3545 (три тисячі п`ятсот сорок п`ять) грн 00 коп., а також судовий збір у розмірі 3471 (три тисячі чотириста сімдесят одна) грн 90 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 
Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», місцезнаходження: вулиця Саксаганського, будинок 96, місто Київ, 01032, код ЄДРПОУ 35417298.

Повний текст судового рішення складено 25.02.2026.

Суддя         О. Б. Кокошко