Справа №583/4788/24  Номер провадження 22-ц/816/1790/26	
Номер провадження 22-ц/816/1791/26 	
Категорія - 3 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Петен Я.Л. (суддя-доповідач), суддів: Замченко А.О., Черних О.М.,
з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М. 

у присутності представника ОСОБА_1 – адвоката Цуркана Віктора Івановича

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Цурканом Віктором Івановичем,
на рішенняОхтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 січня 2026 року у складі судді Савєльєвої А.І., ухваленого в м. Охтирці Сумської області, повний текст якого складено 28 січня 2026 року 
та на додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 лютого 2026 року у складі судді Савєльєвої А.І., ухваленого в м. Охтирці Сумської області, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Ковальчук Валентина Миколаївна, про переведення прав і обов`язків покупця частини квартири,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У вересні 2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Цуркана В.І., звернувся до суду з позовом.
Свої вимоги мотивував тим, що 04 червня 2016 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , який розірвано заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 вересня 2024 року. У шлюбі народилася спільна дитина відповідачів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
21 лютого 2022 року ОСОБА_1 , як покупець від імені ОСОБА_2 , діючи на підставі нотаріальної довіреності від 12 жовтня 2021 року, придбав у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 вартістю 421 158,00 грн (за звітом), з яких 199500,00 грн (50%) оплатили ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , і 199500,00 грн (50%) оплатив ОСОБА_1 зі спільних коштів із дружиною. Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 . Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мали власних коштів на придбання житла, а тому 199500 грн ОСОБА_1 надав їм у борг. Станом на день подання позову до суду борг не повернутий.
Позивач вважає, що його права порушені неповерненням боргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в розмірі 50% вартості придбаної квартири. Зазначав, що ним не оспорюється договір купівлі-продажу в цілому, але він не погоджується з підставою його оформлення на ОСОБА_2 , який фактично не вносив всієї суми вартості придбаної квартири і за яким зареєстровано право власності на всю квартиру на підставі зазначеного правочину.
Посилаючись на вказані обставити, просив суд: 
1) визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 75,5 кв.м., житлова площа 46,3 кв.м., кількість житлових кімнат 4, укладений 21 лютого 2022 року між ОСОБА_4 , як продавцем з однієї сторони, та ОСОБА_1 , як покупцем з іншої сторони, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_2 на підставі нотаріальної довіреності від 12 жовтня 2021 року та також в інтересах ОСОБА_3 , нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М. зареєстрованого в реєстрі за № 138, у частині покупця та частини частки такого покупця в об`єкті нерухомого майна (квартирі); 
2) перевести на ОСОБА_1 права та обов`язки покупця по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 75,5 кв.м, житлова площа 46,3 кв.м., кількість житлових кімнат 4, відповідно до договору купівлі – продажу квартири, укладеного 21 лютого 2022 року між ОСОБА_4 , як продавцем з однієї сторони, та ОСОБА_1 , як покупцем з іншої сторони, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_2 на підставі нотаріальної довіреності від 12 жовтня 2021 року та також в інтересах ОСОБА_3 , нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 138, стосовно та у розмірі 50 % частин покупця та 50 % частини частки такого покупця в об`єкті нерухомого майна (квартирі); 
3) інші 50 % частин покупців та 50 % частини частки покупців у квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 75,5 кв.м., житлова площа 46,3 кв.м., кількість житлових кімнат 4, залишити за співвласниками спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 21 лютого 2022 року між ОСОБА_4 , як продавцем з однієї сторони, та ОСОБА_1 , як покупцем з іншої сторони, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_2 на підставі нотаріальної довіреності від 12 жовтня 2021 року та також в інтересах ОСОБА_3 ;
4) визнати за ОСОБА_1 право спільної приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 75,5 кв.м., житлова площа 46,3 кв.м., кількість житлових кімнат 4, відповідно до договору купівлі – продажу квартири, укладеного 21 лютого 2022 року між ОСОБА_4 , як продавцем з однієї сторони, та ОСОБА_1 , як покупцем з іншої сторони, діючого також від імені та в інтересах ОСОБА_2 на підставі нотаріальної довіреності від 12 жовтня 2021 року та в інтересах ОСОБА_3 , нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М., зареєстрованого в реєстрі № 138.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 січня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу, а також з того, що позивачем не надано доказів, що саме він вклав свої кошти у придбання квартири та що з часу укладення договору купівлі-продажу він володів квартирою, ніс витрати на її утримання і зробив в ній ремонт. Суд першої інстанції вважав недоведеним факт укладення договору позики між позивачем та ОСОБА_3 . З огляду на спосіб захисту порушеного права, який вважав за необхідне застосувати позивач у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
Додатковим рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 лютого 2026 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Собини П.М., задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.
Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і їх розумності, а також взяв до уваги обсяг об`єктивно необхідного часу для надання послуг адвокатом у даній справі. Суд вважав обґрунтованим розмір вказаних витрат у сумі 15000,00 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

22 лютого 2026 року, ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Цуркана В.І., сформував в системі «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій зазначає про: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; доведеність обставин, що мають значення для справи, які суд безпідставно визнав невстановленими; необґрунтованість та невідповідність висновків, що викладені у рішенні суду, фактичним обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Просить рішення суду першої інстанції та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відшкодування їй судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не об`єднано в одне провадження цю справу зі справою № 583/748/25 з постановленням відповідного процесуального документа (ухвали), в яких виник спір між тими самими сторонами та з однаковими позовними вимогами, що позбавило позивача можливості апеляційного оскарження ухвали суду про відмову в об`єднанні судових проваджень.
Наголошує на упередженості судді першої інстанції, яка ухвалила оскаржуване рішення, а також на її прихильності до відповідача ОСОБА_3 , на підтвердження чого наводить приклади поведінки судді під час розгляду справи. Вказує, що позовна заява ОСОБА_2 в іншій справі опинилася у тієї ж судді без належної реєстрації в суді та авторозподілу для подальшого розгляду, що є порушенням порядку та правил авторозподілу судових матеріалів. 
Вказує, що поданий суду представником відповідача ОСОБА_3 – адвокатом Собиною П.М., відзив на позову заяву не був направлений на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що позбавило можливості позивача подати відповідь на відзив.
Зазначає, що у зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_4 , про що стало відомо під час судового розгляду цієї справи, суд не приймав процесуальних рішень, в тому числі про закриття провадження у справі щодо померлої сторони.
ОСОБА_2 та за життя ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 визнавали кожен окремо, про що до суду подавали письмові заяви про визнання позову, проте суд першої інстанції не приймав рішення за наслідками визнання позову відповідачами.
На думку скаржника, текст судового рішення містить значення подій та викладення обставин, які не відповідають реальному розвитку подій. Допитані як свідки ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 надавали суду показання, які спотворено викладені у судовому рішенні.
Зауважує, що судом не враховано, що 21 лютого 2022 року, у день укладення договору купівлі-продажу від імені ОСОБА_2 на ім`я батька ОСОБА_1 , складена розписка про передачу ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 199500 грн разом із іншою сумою 199500 грн продавцю квартири на підтвердження купівлі квартири по АДРЕСА_2 . Позика була погоджена із ОСОБА_3 , оскільки надавалась в інтересах сім`ї. Розписку ОСОБА_2 написав власноручно і направив батькові із-за кордону поштою, яка була отримана останнім 23 лютого 2022 року.
Зазначає, що договір купівлі – продажу квартири від 21 лютого 2022 року та боргова розписка від 21 лютого 2022 року за правовою і фактичною природою, у своїх підставах та наслідках, вчинені в інтересах сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , і квартира була одержана і використана в інтересах сім`ї.
Наголошує, що розмови та узгодження про повернення боргу батькам підтверджені відеофіксацією та аудіозаписом, де ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнають необхідність повернення боргу. 
Зазначає про наявність судового провадження про поділ майна подружжя за позовом ОСОБА_3 . 
Зауважує, що судом першої інстанції за наслідками розгляду справи застосовано правові позиції Верховного Суду, які не є релевантними до правовідносин, як виниклих між членами сім`ї Заваліїв.
Стверджує, що копія заяви про ухвалення додаткового рішення з доказами понесених судових витрат, в порушення ст. 183 ЦПК України, позивачу не надсилалася, що суд першої інстанції не врахував, а також не перевірив чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу щодо неспівмірності заявленого розміру витрат.

У судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не прибув, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Його представник – адвокат Цуркан В.І., доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідачі та третя особа у судове засідання апеляційного суду не прибули, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідач ОСОБА_2 подав заяву, в якій позовні вимоги та апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнає в повному обсязі, просить апеляційну скаргу задовольнити, розгляд здійснювати за його відсутності.
Від представника ОСОБА_5 , яка є правонаступником померлої ОСОБА_4 – адвоката Нежевело В.В., надійшла заява, в якій вона позовні вимоги та апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнає в повному обсязі, просить апеляційну скаргу задовольнити, розгляд здійснювати за відсутності ОСОБА_5 та її представника. 
Відповідач ОСОБА_3 та третя особа, приватний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу Сумської області, Ковальчук В.М., своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

25 серпня 1984 року  ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_8 (а.с. 27, т. 1).
ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_2 (а.с. 27 зв., т. 1).
04 червня 2016 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 (а.с. 29, т. 1).
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.31, т. 1).
12 жовтня 2021 року приватний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу Сумської області, Ковальчук С.П., за реєстровим номером 3585 посвідчив довіреність, якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 купити квартиру за ціною і на відомих йому умовах в м. Охтирка Сумської області та зареєструвати за ним ( ОСОБА_2 ) право власності на придбане нерухоме майно у відповідних органах в установленому законом порядку (а.с. 205-207, т. 1).
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01 жовтня 2019 року слідує, що за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.201 т. 1).
21 лютого 2022 року між ОСОБА_4 , як продавцем, та ОСОБА_1 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі нотаріальної посвідченої довіреності від 12 жовтня 2021 року, як покупцем, укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, згідно з яким продавець ОСОБА_4 передає у власність покупцю ОСОБА_2 квартиру, розташовану в АДРЕСА_2 , загальною площею 75,5 кв.м., житловою площею 46,3 кв.м., а останній її приймає та сплачує обумовлену грошову суму (а.с. 32, 197, т. 1).
ОСОБА_11 , чоловік ОСОБА_4 , у поданій нотаріусу заяві від 21 лютого 2022 року, надав згоду на укладення його дружиною договору про продаж за ціною та на умовах на її розсуд квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 198, т.1).
ОСОБА_4 у поданій нотаріусу заяві від 21 лютого 2022 року засвідчила відсутність права користування малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, а також недієздатних чи обмежено дієздатних осіб, які б обмежували її право на відчуження квартири, яка розташована в АДРЕСА_2 (а.с. 199, т.1).
ОСОБА_3 у поданій нотаріусу заяві від 17 лютого 2022 року надала згоду на купівлю її чоловіком, ОСОБА_2 , будь-якої нерухомості в м. Охтирка Сумської області, за ціну та на умовах на його розсуд (а.с. 203, т. 1).
Зі змісту складеної 21 лютого 2022 року ОСОБА_2 розписки слідує, що 21 лютого 2022 року його батько, ОСОБА_1 , позичив гроші в розмірі 199500,00 грн, необхідних для купівлі квартири по АДРЕСА_2 , що складає половину 50% вартості придбаної квартири, яка купується в цілому за ціною продажі в сумі 399000,00 грн. Гроші в сумі 199500,00 грн, разом з іншою грошовою сумою розміром 199500,00 (гроші подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), загалом 399000,00 грн, ОСОБА_1 передає продавцю квартири на підтвердження купівлі квартири по АДРЕСА_2 . Дана угода погоджена з дружиною ОСОБА_3 та позика приймається в інтересах сім`ї за погодженням іншого з подружжя. Позика приймається на безпроцентних умовах та на безстроковий термін з наступним поверненням сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по мірі накопичення. За умови не повернення позики за ОСОБА_1 може бути визнано право на 1/2 частку квартири по АДРЕСА_2 , за яку ОСОБА_1 заплатив половину коштів (50%) про що надано погодженість подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Розписка складена власноруч та передана поштовим зв`язком ОСОБА_1 (а.с. 247, т. 1).
Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Сумської області, Ковальчук В.М. від 09 січня 2025 року № 3/01-16, вона дійсно посвідчувала договір купівлі-продажу квартири, розташованої в АДРЕСА_2 , від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 , зареєстрованого в реєстрі за № 138. Також повідомила, що 21 лютого 2022 року до неї звернулася ОСОБА_4 та представник ОСОБА_2 за довіреністю, ОСОБА_1 , про посвідчення договору купівлі-продажу квартири та надали необхідні для цього документи. Подружжя сторін надали письмові згоди на вчинення правочину. Нею було складено проект договору та надано для ознайомлення сторонам. Після ознайомлення сторони заявили, що їх все влаштовує, що між собою сторони вже розраховані і немає ніяких претензій стосовно розрахунку між собою. В її присутності договір був підписаний сторонами та підписаний нею і скріплений печаткою (а.с. 196, т. 1).
Згідно з інформацією Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях Територіального сервісного центру МВС № 5946 від 21 січня 2025 року, за громадянином ОСОБА_2 08 грудня 2017 року зареєстровано транспортний засіб Ореl Vectra, 1989 року випуску, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ № 5946/2017/742099, від 08 грудня 2017 року, укладеного в ТСЦ 5946 (а.с. 58, т. 2). 
Згідно з інформацією Державної прикордонної служби України від 04 лютого 2025 року, за результатами проведеної перевірки про перетин державного кордону України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 01 січня 2022 року по 05 лютого 2025 року, інформації в базі даних не виявлено (а.с. 75, т. 2).
Відповідно до інформації Державної податкової служби України від 17 лютого 2025 року № 2141/5/99-00-24-05-05, за даними інформаційно-комунікаційних систем ДПС України відсутня інформація щодо декларування доходів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми нарахованого та виплаченого доходу, нарахованого (перерахованого) податку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 86-91, т. 2).
Згідно з інформацією Державної прикордонної служби України від 04 березня 2025 року, за результатами проведеної перевірки про перетин державного кордону України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 01.01.2022 по 05.03.2025 інформації в базі даних не виявлено (а.с. 159, т. 2).
Відповідно до інформації Міністерства закордонних справ України від 04 березня 2025 року, за даними Відомчої інформаційної системи (ВІС) МЗС станом на 13 березня 2025 року відсутня інформація про перебування на консульському обліку в закордонних дипломатичних установах України громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 161, т. 2).
Листом від 18 березня 2025 року № 38929/44251-22-25/19.1.3 Міністерство юстиції повідомило, що надання інформації щодо встановленого місяця проживання фізичних осіб не належить до компетенції Мінюсту (а.с. 196, т. 2).
Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , станом на 27 березня 2025 року не реєструвалася (а.с. 207, т. 2).
Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт від імені ОСОБА_4 станом на 27 березня 2025 року не зареєстрований (а.с. 208, т. 2).
У суді першої інстанції буди допитані як свідки ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які, зокрема, повідомляли, що ОСОБА_1 для придбання квартири надавав грошові кошти у сумі 199500 гривень, які подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повинні були повернути, про що надана була розписка. 

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно з частинами першою та третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Згідно з частиною першою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Відповідно до частини третьої статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
Згідно з частиною першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Відповідно до статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
У статті 1003 ЦК України визначено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.
Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Позивач обґрунтовує свої вимоги наявністю боргу перед ним в сумі 199500,00, які були ним надані для оплати половини вартості придбаної квартири. На підтвердження надання ним цих коштів для придбання квартири вказує на наявну розписку, складену його сином та надіслану йому поштою. Також зазначає про розмови, які велися з цього приводу між сторонами. Як у позові, так і в апеляційній скарзі послідовно зауважується, що договір купівлі – продажу квартири 21 лютого 2022 року укладався в інтересах сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Придбана зі згоди ОСОБА_3 квартира в подальшому була оформлена на ім`я її чоловіка ОСОБА_2 . Від імені та в інтересах подружжя ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), на підставі нотаріально посвідченої довіреності, договір зі сторони покупця укладався ОСОБА_1 . Водночас, оскільки подружжя не мало достатньо коштів для придбання вказаної квартири, 50% її вартості були надані (позичені) ОСОБА_1 , які подружжя повинно було повертати по мірі накопичення власних грошових коштів. Вказує, що станом на день подання позову, а також на день подання апеляційної скарги у цій справі, борг позивачу не повернутий. 
При цьому у відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 заперечує обставини щодо отримання від ОСОБА_1 частини коштів в борг для придбання квартири, а також заперечує обставини щодо існування будь яких домовленостей з цього приводу з позивачем. Зазначає, що квартира купувалася за спільні кошти подружжя. 
На підставі досліджених матеріалів справи, пояснень сторін, викладених у заявах по суті справи, а також з урахуванням наданих у суді першої інстанції показань свідків слідує, що фактично між сторонами існує спір щодо наявності чи відсутності правовідносин з позики, які випливають з договору, оформленого розпискою, а також наявності чи відсутності відповідних зобов`язань. 
При цьому вимоги щодо стягнення заборгованості за договором позики позивачем не пред`являлися.
На підставі вимог ст. 206 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , яка є правонаступником померлої ОСОБА_4 (продавця квартири), позову та апеляційної скарги, оскільки таке визнання порушує права відповідача ОСОБА_3 . В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції з цього приводу дійшов правильного висновку про неприйняття визнання позову з боку ОСОБА_2 та померлої ОСОБА_4 . Доводи апеляційної скарги з цього приводу колегія суддів вважає неспроможними. В силу вимог статті 206 ЦПК України, при наявності визнання позову, суд зобов`язаний перевірити чи відповідає таке визнання закону і чи не порушує таке визнання прав, свобод та інтересів інших осіб. Своє рішення, за наслідками визнання позову відповідачем ОСОБА_2 та померлою ОСОБА_4 , суд першої інстанції відобразив в оскаржуваному рішенні. 
Позивач в апеляційній скарзі вказує, що його позиція, викладена у позові, спровокована діями його колишньої невістки, ОСОБА_3 , яка після розлучення з його сином, ОСОБА_2 , ініціювала судове провадження з приводу поділу спільного майна подружжя. Представник позивача в апеляційній скарзі, в тому числі, обґрунтовує свої доводи наявністю судового провадження за позовом ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Водночас у справі, що переглядається, спір щодо майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не може бути предметом розгляду у цій справі.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не об`єднання в одне провадження цієї справи зі справою за позовом ОСОБА_2 та позбавлення можливості представника позивача оскаржити ухвалу про відмову в такому об`єднанні, оскільки процесуальний документ у вигляді ухвали судом не виносився. Вказані твердження спростовуються матеріалами справи, зокрема відомостями з протоколу судового засідання від 25 березня 2025 року (а.с. 179-182, т. 2), в якому зафіксовано, що клопотання представника позивача про об`єднання в одне провадження двох справ було розглянуто судом, за результатами чого постановлено протокольну ухвалу про відмову в його задоволенні. Відповідно до вимог статті 188 ЦПК України, об`єднання в одне провадження декількох справ є правом, а не обов`язком суду.
Доводи апеляційної скарги стосовно дій суду (реєстрації позовної заяви, авторозподілу тощо) в іншій справі (за позовом ОСОБА_2 ) не приймаються апеляційним судом, оскільки стосуються іншої справи і не є предметом розгляду у справі, що переглядається. 
Доводи, що відзив на позов не направлявся позивачу та відповідачу ОСОБА_2 , у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості надати відповідь на відзив, колегія суддів вважає необґрунтованими. При поданні відзиву на позов до суду першої інстанції, представником відповідача ОСОБА_3 , до нього були додані докази направлення такого відзиву, зокрема, представнику позивача та відповідачу ОСОБА_2 на адреси їх електронної пошти, вказані у позовній заяві (а.с. 61-65, т. 1). Відзив було подано через систему «Електронний суд», користувачем якої є представник позивача, а розгляд справи тривав більше двох років, протягом яких представник позивача активно подавав до суду заяви та клопотання, а тому не був позбавлений можливості подати і відповідь на відзив в інтересах позивача. 
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо упередженого ставлення судді першої інстанції, яка ухвалювала оскаржуване рішення, до сторони позивача. За наявності сумнівів в упередженості судді, передбачений процесуальний механізм відповідного реагування. 
Таким чином колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в обраний позивачем спосіб. 
Визначені законом підстави для визнання частково недійсним укладеного 21 лютого 2022 року договору купівлі – продажу квартири, переведення на позивача прав покупця 1/2 частини квартири, як і підстави для визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири, відсутні.
Водночас колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо ухвалення рішення без залучення до участі у справі правонаступника померлої ОСОБА_4 , слушними.
Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_4 , яка була одним з відповідачів, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення 23 січня 2026 року, тобто майже через рік після її смерті. При цьому питання щодо заміни ОСОБА_4 її правонаступником судом першої інстанції не вирішувалося. 
Смерть фізичної особи припиняє її цивільну правоздатність та процесуальну правосуб`єктність. Після смерті особа більше не може бути стороною процесу, не може реалізовувати процесуальні права. Відповідно, суд, ухвалюючи рішення щодо померлого як суб`єкта права, фактично вирішує спір щодо суб`єкта, який на момент ухвалення рішення не існував. Рішення ухвалено за відсутності належної сторони, а процес фактично відбувся без одного із відповідачів і було неможливо реалізувати принцип змагальності та право бути вислуханим.
У даному випадку йдеться не про порушення процесуальних норм, а про дефект суб`єктного складу спору, який унеможливлює ухвалення законного й обґрунтованого рішення суду.
У разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, суд зобов`язаний зупинити провадження у cправі до залучення до участі у справі правонаступника (пункт 1 частини першої статті 251 ЦПК України), а якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, суд закриває провадження у справі (пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України).
Смерть сторони до ухвалення рішення (судом першої інстанції) є самостійною, достатньою і безумовною підставою для скасування судового рішення, якщо суд ухвалив його щодо померлої особи без залучення правонаступників.

Щодо додаткового рішення суду першої інстанції

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України). 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України).
Як передбачено ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна та інші проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Собиною П.М. надано: угоду про надання правничої допомоги від 12 серпня 2024 року, укладену між адвокатом Собиною П.М. та ОСОБА_3 ; додаток до угоди про надання професійної правничої допомоги від 12 серпня 2024 року, згідно з яким гонорар адвоката Собини П.М. за надання правових послуг адвоката по цивільній справі № 583/4788/24 у суді першої інстанції становить 20000 гривень незалежно від кількості судових засідань та витраченого часу; акт приймання-передачі виконаних робіт (а.с. 100-102, т. 3) .
Суд першої інстанції, враховуючи критерії обґрунтованості, пропорційності та розумності, з урахуванням заяви представника позивача про зменшення судових витрат на оплату правничої допомоги, вважав за необхідне стягнути з позивача на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.
Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, тривалість її розгляду, апеляційний суд погоджується з таким розміром присуджених до стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки він відповідає складності справи та обсягу необхідних послуг, наданих адвокатом, часу, витраченому адвокатом на надання відповідних послуг, а також критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності. 
При цьому враховуючи, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, додаткове рішення, як невід`ємна його частина, також підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги в частині додаткового рішення спростовуються матеріалами справи. До заяви про ухвалення додаткового рішення надані докази її направлення представнику позивача (а.с. 104, т. 3), що свідчить про обізнаність сторони позивача про неї. Також, при розгляді вказаної заяви, судом першої інстанції враховано клопотання позивача, подане його представником, про зменшення судових витрат (а.с. 109-111, т. 3). 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 1 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Згідно вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами апеляційного перегляду рішення свідчать про те, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню на підставі пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з мотивів, викладених у цій постанові.

Висновки суду щодо судових витрат

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Враховуючи, що позов задоволенню не підлягає, судові витрати позивача за розгляд справи у суді першої інстанції залишаються за ним.
Беручи до уваги, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з відмовою по суті позовних вимог, судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, залишаються за позивачем.
Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384, ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Цурканом Віктором Івановичем, задовольнити частково.
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 січня 2026 року та додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Ковальчук Валентина Миколаївна, про переведення прав і обов`язків покупця частини квартири.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 15000 гривень 00 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 червня 2026 року.

Головуючий -  	Я.Л. Петен	

Судді: А.О. Замченко 

О.М. Черних