ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

09 червня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 729/1500/25
Головуючий у першій інстанції – Булига Н. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/999/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючої-судді Шитченко Н.В., 
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є., 
із секретарем Зіньковець О.О.,
заявник ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи Ніжинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою (загиблою) під час захисту Батьківщини.

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій, уточнивши вимоги, просив оголосити померлим громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , уродженця с. Соломіївка Дубровицького району Рівненської області, місце проживання: АДРЕСА_1 , військовослужбовця ЗСУ військової частини НОМЕР_1 , який загинув в населеному пункті Торецьк Донецької області під час виконання обов`язків військової служби в районі ведення бойових дій, пов`язаних із захистом Батьківщини, вважати датою смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Мотивуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_3 є його батьком, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання по недопущенню просування противника поблизу населеного пункту Торецьк Донецької області ОСОБА_3 загинув від отриманих поранень, проте у зв`язку з неможливістю евакуації тіла, вважається зниклим безвісти. Заявник указував, що встановлення факту смерті ОСОБА_3 необхідно для державної реєстрації смерті в органах РАЦС, оскільки від цього залежить виникнення особистих та майнових прав, зокрема щодо отримання одноразової допомоги після загибелі батька та оформлення спадщини після його смерті.
Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2025 року заяву задоволено. Оголошено померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соломіївка Дубровицького району Рівненської області, РНОКПП НОМЕР_2 , військовослужбовця ЗСУ військової частини НОМЕР_1 , який загинув в населеному пункті Торецьк Донецької області під час виконання обов`язків військової служби в районі ведення бойових дій, пов`язаних із захистом Батьківщини. Датою смерті (загибелі) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається 09 листопада 2024 року.
В апеляційній скарзі Міністерство оборони України, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням матеріальних норм, просить його скасувати та постановити нове на користь скаржника.
Заінтересована особа вважає неможливим розгляд цієї заяви ОСОБА_1 про оголошення особи померлою в порядку окремого провадження, вважаючи, що її вирішення безпосередньо впливає на права та обов`язки спадкоємців померлого, їх право на отримання одноразової грошової допомоги, а також на інтереси Міністерства оборони України як органу, уповноваженого на прийняття рішень щодо виплати одноразової грошової допомоги, тобто, на думку скаржника, наявний спір про право.
На переконання Міністерства оборони України, воєнні дії в розумінні ч. 2 ст. 46 ЦК України на території, де зник безвісті чоловік заявниці, не завершились, а отже районний суд не мав підстав, передбачених ЦК України, для оголошення ОСОБА_3 померлим.
Зазначає, що ч. 2 ст. 46 ЦК України передбачено можливість оголошення зниклої безвісті у зв`язку з воєнними діями особи померлою після спливу, щонайменше, 6-місячного строку з дня закінчення таких воєнних дій, а не з дати зникнення безвісти цієї особи.
У наданому запереченні, які за змістом і формою являються відзивом, ОСОБА_1 , не погодившись з доводами апеляційної скарги Міністерства оборони України, просить у задоволенні скарги відмовити за безпідставністю.
Заявник вважає хибними твердження Міністерства оборони України про недотримання ним шестимісячного строку звернення до суду із цією заявою. Наголошує на тому, що відповідно до пункту 2.2. наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, бойові дії у населеному пункті Торецьк Донецької області (Торецька міська територіальна громада) закінчились 06 серпня 2024 року. Указує на безпідставність аргументів Міністерства оброни України щодо наявності спору між спадкоємцями, оскільки колишня дружина загиблого залучена до участі в цій справі в якості заінтересованої особи.
Заінтересованими особами – Ніжинським відділом ДРАЦС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_2 відзиви на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавалися.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оголошення фізичної особою померлою можливо до спливу шести місяців з дня настання відповідної події, тобто загибелі під час виконання бойового завдання, а у матеріалах службового розслідування за фактом зникнення безвісти ОСОБА_3 указано обставини, які беззаперечно вказують на його вірогідну смерть (загибель) ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд указав, що оголошення померлим ОСОБА_3 , тіло якого не евакуйонавно через масований обстріл противника, при наявності достатніх доказів його загибелі при виконанні бойового завдання забезпечить правову визначеність та правомірні інтереси заявника.
Апеляційний суд погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.
У справі встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 13).
Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30 жовтня 2024 року № 323 підтверджено, що солдат ОСОБА_3 , який прибув з в/ч НОМЕР_3 та призначений наказом командира в/ч НОМЕР_4 від 29 жовтня 2024 року № 348-РС (по особовому складу), на посаду стрільця-помічника гранатометника 3 відділення спеціального призначення 2 взводу спеціального призначення 2 роти спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 , вважається таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою ВОС – 100915А/630 (т. 1 а.с.15).
11 листопада 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 на адресу ОСОБА_4 надіслано сповіщення, в якому повідомлялося, що колишній чоловік – солдат ОСОБА_3 , 09 листопада 2024 року зник безвісти під час штурмових дій противника при виконанні завдань по недопущенню просування противника поблизу населеного пункту Торецьк Донецької області (т. 1 а.с. 11).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 331 від 10 листопада 2024 року, призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 57 зворот).
16 листопада 2024 року ОСОБА_4 звернулася до чергової частини відділення поліції № 2 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області про те, що 13 листопада 2024 року надійшло сповіщення сім`ї № 97, у якому йдеться про те, що її колишній чоловік, солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09 листопада 2024 року зник безвісті під час штурмових дій противника при виконанні завдань по недопущенню просування противника поблизу населеного пункту Торецьк Донецької області (т. 1 а.с. 16).
Інформацію про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, внесено до ЄРДР 16 листопада 2024 року за № 12024270400000201.
З акту службового розслідування, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 25 грудня 2024 року, відомо, що в 13:34 09 листопада 2024 року під час штурмових дій на позиції «Березень» солдат ОСОБА_3 , стрілець-помічник гранатометник 2 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 отримав осколкове поранення лівої руки та лівої ноги внаслідок скиду з ворожого дрону (зниклий безвісті) тіло не евакуйоване (т. 1 а.с. 55 зворот -57).
Цим актом засвідчено, у рапорті від 09 листопада 2024 року (вх. № 13679) лейтенант ОСОБА_5 – командир 2 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 доповів, що близько 13:30 09 листопада 2024 року від командира 2 роти спеціального призначення оперативному черговому військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_6 надійшла доповідь про бойове травмування військовослужбовця солдата ОСОБА_3 . Попередньо встановлено, що у період 13:00-14:00 09 листопада 2024 року у н.п. Торецьк Донецької області під час штурмових дій на ВП «Березень», військовослужбовець солдат ОСОБА_3 під час штурмових дій на ВП «Березень» отримав бойове травмування від ворожого скиду з дрона. Попередній діагноз: ВОСП лівої руки та ноги. 
Військослужбовець солдат ОСОБА_3 продовжував виконувати бойове розпорядження на ВП «Березень». Відповідно до доповіді від командира 2 роти спеціального призначення оперативному черговому військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_7 о 21:20 солдат ОСОБА_3 загинув від отриманих поранень. У зв`язку з неможливістю проведення евакуації через активні бойові дії солдат ОСОБА_3 вважається зниклим безвісти. 
Факти, які б підтверджували перебування військовослужбовця у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, не виявлені.
Військовослужбовець мав при собі особисту зброю, належні засоби захисту (бронежилет, шолом).
У поясненнях солдат ОСОБА_8 , номер обслуги 2 відділення спеціального призначення 1 взводу спеціального призначення 2 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , повідомив, що 09 листопада 2024 року виконував бойові завдання в н.п. Торецьк Донецької області на ВП «Березень» і був свідком подій, як 13:00-14:00 09 листопада 2024 року під час штурмових дій на ВП «Березень» солдат ОСОБА_3 в результаті вибуху боєприпасу, скинутого ворожим БпЛА, отримав уламкові поранення лівої руки та ноги. У зв`язку з неможливістю евакуації залишався на позиції і загинув від отриманих поранень о 21:20. Через постійні щільні ворожі обстріли евакуювати тіло неможливо.
Витягом з наказу командира військової частини (з основної діяльності) А4219 № 291 від 26 грудня 2024 року «Про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовця» підтверджено завершення службового розслідування. Військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, а саме – солдата ОСОБА_3 , стрільця-помічника гранатометника 3 відділення спеціального призначення 2 взводу спеціального призначення 2 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , з 09 листопада 2024 року вважати таким, що зник безвісті під час виконання обов`язків військової служби в районі ведення бойових дій, пов`язаних із захистом Батьківщини, в н.п. Торецьк Бахмутського району Донецької області (т. 1 а.с. 17).
Іншим витягом від 26 грудня 2024 року з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, засвідчено, що ОСОБА_3 , уродженець с. Соломіївка Дубровицького району Рівненської області, зник на території бойових дій (під час воєнних дій), дата набуття статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, – 24 грудня 2024 року (т. 1 а.с. 10).
Факти збройної (військової) агресії російської федерації відносно України, окупації частини території України, зокрема з 24 лютого 2022 року, є загальновідомими, і в силу ч. 3 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.
Правовий режим воєнного стану триває з 24 лютого 2022 року і дотепер.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Порядок розгляду судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою визначено главою 4 розділу IV ЦПК України.
Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
За змістом ч. 2, 3 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті (ч. 1 ст. 47 ЦК України).
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно ст. 41 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві – гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
За змістом ст. 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у п.п. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у п. 4 цієї статті. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у п.п. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, належать, у тому числі, діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли).
Особливості нарахування та отримання родичами загиблих військовослужбовців гарантованих державою виплат передбачені постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців ЗСУ в період дії воєнного стану затверджений наказом МОУ від 25 січня 2023 року № 45.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про оголошення ОСОБА_3 померлим.
У справі встановлено, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
27 січня 2025 року ОСОБА_9 сповіщено про те, що її колишній чоловік – солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зник безвісти під чс штурмових дій противника при виконанні завдань по недопущенню просування противника поблизу населеного пункту Торецьк Донецької області.
За результатами службового розслідування встановлено, військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, а саме – солдата ОСОБА_3 , стрільця-помічника гранатометника 3 відділення спеціального призначення 2 взводу спеціального призначення 2 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , з 09 листопада 2024 року слід вважати таким, що зник безвісті під час виконання обов`язків військової служби в районі ведення бойових дій, пов`язаних із захистом Батьківщини, в н.п. Торецьк Бахмутського району Донецької області
Відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 04 червня 2026 року засвідчено, що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 09 листопада 2024 року по 04 червня 2026 року в базі даних не виявлено.
Згідно з повідомленням ДП «Український національний центр розбудови миру» Міністерства розвитку громад та територій України, що виконує функції Національного інформаційного бюро, від 08 червня 2026 року відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесені до реєстру НІБ, однак відомості про перебування цієї особи в полоні відсутні. Станом на дату надання відповіді інформація від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного Комітету Червоного Хреста про ОСОБА_3 до НІБ не надходила.
Відповідно до інформації Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області від 09 червня 2026 року відомості з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» щодо громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні. ОСОБА_3 перебуває в розшуку Бобровицького відділення поліції Ніжинського відділу ГУНП в Чернігівській області як безвісно зниклий. 
На виконання ухвали Чернігівського апеляційного суду від 09 червня 2026 року, Бобровицьким відділом ДРАЦС у Ніжинському районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надано копію актового запису про смерть № 3 від 25 лютого 2026 року на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Документ, що підтверджує факт смерті: рішення суду про оголошення фізичної особи померлою (загиблою) під час захисту Батьківщини № 729/1500/25; 2-о/729/45/25 від 24 листопада 2025 року, Бобровицький районний суд Чернігівської області.
Згідно із ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.
Відповідно до положень Наказу Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть.
Отже, актовий запис про смерть № 3 від 25 лютого 2026 року щодо ОСОБА_3 складено відділом ДРАЦС на підставі рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2025 року, яке станом на 25 лютого 2026 року набрало законної сили. 
На день ухвалення оскаржуваного рішення (24 листопада 2025 року) щодо ОСОБА_3 державну реєстрацію смерті проведено не було.
Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про передчасність звернення ОСОБА_1 з цією заявою та висновку суду про оголошення особи померлою внаслідок недотримання строків, встановлених ч. 2 ст. 46 ЦК України, через те, що воєнні дії на території, де зник безвісті батько заявника, не завершені.
Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 виснував, що за змістом ч. 2 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Верховний Суд зауважив, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. 
Джерелом офіційної інформації про такі території та характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, який був чинним на час ймовірної смерті ОСОБА_3 .
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 22 грудня 2022 року № 309 (втратив чинність 20 березня 2025 року) підтверджено, що у Торецькій міській територіальній громаді, за винятком сел. Озарянівка, сел. Курдюмівка, сел. Шуми, активні бойові дії тривали у період з 24 лютого 2022 року (дата початку) по 06 серпня 2024 року (дата завершення). 
З 07 серпня 2024 року Торецька міська територіальна громада, за винятком сел. Озарянівка, сел. Курдюмівка, сел. Шуми, значиться як територія активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси.
Подія, за якої безвісно зник військовослужбовець ОСОБА_3 , сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 , а із заявою про оголошення останнього померлим ОСОБА_1 звернувся 11 вересня 2025 року, тобто станом на час розгляду справи минуло більше шести місяців від подій, за яких ОСОБА_3 зник безвісті.
На час розгляду справи у суду відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_3 живий, перебуває у полоні, знаходиться на непідконтрольній території з інших причин чи виїхав за межі України тощо.
Велика Плата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зазначила, що для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.
Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.
Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.
Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
Отже, визначені ст. 46 ЦК України строки спрямовані виключно на те, щоб запобігти ситуації, в якій передчасно буде визнано померлою особу, яка зникла в умовах невизначеності на територіях, де тривають активні бойові дії. Проте, за доводами апеляційної скарги, Міністерство оборони України не стверджує, що ОСОБА_3 може бути живим, перебувати у полоні або на тимчасово окупованих територіях, а його загибель є неочевидною, тощо.
Наявними у справі письмовими доказами, зокрема зафіксованими в акті службового розслідування поясненнями солдата ОСОБА_8 , який виконував бойові завдання в н.п. Торецьк Донецької області на ВП «Березень» і був свідком подій, підтверджено, що 09 листопада 2024 року солдат ОСОБА_3 в результаті вибуху боєприпасу скинутого ворожим БпЛА отримав уламкові поранення лівої руки та ноги, проте через неможливість евакуації залишався на позиціїі і загинув від отриманих поранень.
За відсутності лише можливості евакуювати тіло та документально засвідчити смерть, при наявності достатніх доказів його загибелі під час бойових дій, відмова у задоволенні заяви про оголошення особи померлою не може вважатися такою, що відповідає завданням цивільного судочинства та узгоджується з принципом правової визначеності.
По суті вирішеної заяви Міністерство оборони України не доводить, що у суду першої інстанції були відсутні достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у цій справі ОСОБА_3 – з надзвичайно великою вірогідністю – є дійсно померлим (загиблим), і що впродовж двох років, зазначених у ч. 1 ст. 64 ЦК України, про нього з`являться додаткові відомості як про живого.
Виходячи з наведеного вище та ураховуючи обставини цієї справи, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для висновку про те, що ОСОБА_3 поспішно визнано загиблим у ході бойових під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що зібрані у справі докази вказують на навність підстав для оголошення ОСОБА_3 померлим (загиблим) під час виконання військового обов`язку по захисту Батьківщини.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявний у цій справі спір про право, що унеможливлює розгляд заяви ОСОБА_1 в порядку окремого провадження.
Стверджуючи про існування у цьому випадку спору про право, Міноборони не наводить аргументів щодо того, між ким існує спір про право, зважаючи на те, що для залишення заяви без розгляду на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України існування спору про право має бути реальним, а не гіпотетичним. Колегія суддів зважає на те, що Мінестерство оборони України не заперечує наявність у заявника права на отримання одноразової грошової компенсації та не оспорює родинних відносин заявника зі ОСОБА_3 , також не вказує, що військовослужбовця визнано безвісти відсутнім не під час виконання обов`язків військової служби в районі ведення бойових дій, пов`язаних із захистом Батьківщини. Колишня дружина ОСОБА_3 – ОСОБА_2 , як законний представник його неповнолітньої доньки, залучена до участі в цій справі як заінтересована особа і заперечень по суті вирішення заяви не висловлювала. 
Необхідність залучення Міністерства оборони України до участі у справі як заінтересованої особи зумовлена тим, що оголошення у судовому порядку військовослужбовця померлим є підставою для виключення його зі списків особового складу військової частини та припинення виплати членам його сім`ї грошового забезпечення.
Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 638/4/19 зазначив, що права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав.
Суд виходить з того, що у цій справі заінтересована особа Міністерство оборони України не заявило про жодне конкретне порушення чи оспорювання заявником його прав, а також не вказало на вимоги майнового характеру, які зі свого боку має до ОСОБА_1 , тому припущення щодо можливого виникнення у майбутньому гіпотетичного спору, є безпідставними та не можуть ураховуватися судом при оцінці фактичних обставин, предмету та підстав звернення до суду.
Таким чином, відсутні правові підстави для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України, оскільки зміст заяви про оголошення фізичної особи померлої (загиблої) під час захисту Батьківщини не свідчить про наявність спору про право.
Виходячи з наведеного вище та ураховуючи обставини цієї справи, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для висновку про те, що ОСОБА_3 поспішно визнано загиблим у ході бойових дій під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Отже, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2025 року залишено без задоволення, належить поновити дію цього рішення, зупиненого ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 20 березня 2026 року.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2025 року – без змін.
Поновити дію рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2025 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 червня 2026 року.

Головуюча Н.В. Шитченко 

Судді Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова