ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"05" травня 2026 р. Cправа № 902/330/25   
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Макарді" (вул. Липова, 40, м. Хмільник, Вінницька обл., 22000) 
до: "ETMOS" Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia Spolka komandytowa (вул. Юзефа Пілсудського, 81, м. Модлібожище, Республіка Польща, 23-310) 
про стягнення 34 279,97 Євро 

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.
Секретар судового засідання Надтока Т.О.
за участю представників: 
позивача: Коваль Т.І.
відповідача не з`явився
В С Т А Н О В И В : 
21.03.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Макарді" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до "ETMOS" Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia Spolka komandytowa про стягнення 34 279,97 Євро.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов контрактів № 123 від 05.08.2024 та № 130 від 28.08.2024 в частині своєчасної оплати поставленого товару.
Ухвалою суду від 25.03.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Макарді" (вх. № канц. 353/25 від 21.03.2025) - залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Макарді" строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
08.04.2025 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Макарді" надійшла заява про усунення недоліків та письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 25.03.2025.
Ухвалою суду від 14.04.2025 відкрито провадження у справі 902/330/25. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 21.10.2025. Зобов`язано позивача у строк до 14.05.2025 надати до суду нотаріально завірені копії перекладу на польську мову судового доручення від 14.04.2025, ухвали Господарського суду Вінницької області від 14.04.2025, позовної заяви та доданих до неї документів у двох примірниках для направлення відповідачу - "ETMOS" Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia Spolka komandytowa (вул. Юзефа Пілсудського, 81, м. Модлібожище, Республіка Польща, 23-310).
04.09.2025 від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов лист (№ 31109/12.4-25/вх. 32562/12-25 від 01.09.2025) з доказами вручення "ETMOS" Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia Spolka komandytowa (вул. Юзефа Пілсудського, 81, м. Модлібожище, Республіка Польща, 23-310) судового доручення з додатками.
На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача не з`явився, про дату час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 14.04.2025.
За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення судового розгляду справи по суті, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.
Ухвалою суду від 21.10.2025 повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 20.11.2025.
На визначену дату судом представники сторін не з`явились, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду від 21.10.2025.
За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про відкладення розгляду справ по суті на 29.01.2026.
Ухвалою суду від 20.11.2025 повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 29.01.2026. Зупинено провадження у справі № 902/330/25.
З огляду на настання дати судового засідання слід поновити провадження у справі.
На визначену дату судом представники сторін не з`явились, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду від 21.10.2025.
За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про відкладення розгляду справ по суті на 05.04.2026.
Ухвалою суду від 29.01.2026 поновлено провадження у справі № 902/330/25. Повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 05.05.2026.
20.04.2026 на адресу суду надійшла відповідь (вх. № канц. 0130/3828/26 від 20.04.2026) від компетентного органу Польщі на судове доручення про вручення документів.
Враховуючи настання дати засідання суду, суд поновив провадження у справі № 902/330/25.
05.05.2026 суд розпочав розгляд справи по суті.
Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який є нерезидентом, господарський суд зазначає наступне.
У п. 8 роз`яснення президії Вищого арбітражного суду України від 31.05.2002 №04-5/608 "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій" зазначено, що при вирішенні питання забезпечення своєчасного повідомлення у належній формі іноземних учасників судового процесу про час і місце розгляду справи, господарському суду слід враховувати таке.
Взаємодія судів України з судовими органами інших держав з цього питання, а також щодо виконання за кордоном інших процесуальних дій регулюються Конвенцією з питань цивільного процесу (Гаага, 1954) і угодами про взаємну правову допомогу, укладеними Україною з іншими державами. Відповідно до Законів України від 19.10.2000 р. №2052-III та № 2051-III з 26.11.2000 набрали чинності для України Конвенція про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (Гаага, 1965) і Конвенція про отримання за кордоном доказів з цивільних і торгових справ (Гаага, 1970) із заявами та застереженнями. Цими заявами і застереженнями передбачено, зокрема, що названим у конвенціях центральним органом в Україні є Міністерство юстиції України, яке складає підтвердження про вручення документів і забезпечує передачу документів у цивільних або комерційних справах центральному органу юстиції іншої держави.
Відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" Верховна Рада України постановила приєднатися від імені України до названої Конвенції із заявами та застереженнями, згідно з якими центральним органом, який має право отримувати документи від інших Договірних Сторін, а також складати підтвердження про вручення, є Міністерство юстиції України. Особливості виконання названої Конвенції визначено розділом VI Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України і Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 р. №1092/5/54 (далі - Інструкція).
Так, відповідне доручення про вручення документів за кордоном складається судом у формі прохання згідно з додатком до Інструкції. Заповненню з урахуванням приписів пунктів 6.2.1 і 6.2.2 Інструкції підлягають дві частини формуляра: "Прохання" і "Короткий виклад документа".
Якщо формуляр складається українською мовою, то його обов`язково необхідно супроводжувати перекладом французькою чи англійською мовами або мовою запитуваної держави.
Згідно рекомендації Спеціальної комісії по практичному застосуванню Гаазької конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, розроблених державами - учасницями Конвенції 28.10 - 04.11.2003, рекомендовано заявнику завжди надавати переклад документів, за винятком тих випадків, коли заявник має достатні підстави вважати, що адресат розуміє документ країни відправника.
Пунктом 6 Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000 №2052-III встановлено, що, якщо виконано всі умови, зазначені у частині другій статті 15 Конвенції, суддя незалежно від положень частини першої статті 15 Конвенції може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 зазначеної Конвенції кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, в разі коли виконані всі нижчеперелічені умови: a) документ передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув строк, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не отримано будь-якого підтвердження незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.
Таким чином, однією з вимог, при виконанні якої суддя може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, є закінчення строку з дати направлення документа, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.
З огляду на приписи ч. 2 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та ст. 3 Закону України "Про міжнародне приватне право" господарський суд повинен виходити з правил, встановлених у міжнародному договорі, тобто застосовувати щонайменше шестимісячний строк з моменту порушення провадження у справі.
Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації права на судовий захист своїх прав та інтересів.
З огляду на перебування в провадженні даної справи більше шести місяців, наявність доказів передання процесуальних документів у спосіб передбачений Конвенцією, суд вважає можливим прийняти рішення виходячи із приписів ч. 2 ст. 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах.
В засіданні суду 05.05.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач у встановлений судом строк не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позов.
Відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Господарський суд розглядає справу № 902/330/25 в судовому засіданні 05.05.2026 за відсутності представника відповідача.
Розглянувши документи і матеріали, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд встановив наступні обставини.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаними контрактами в частині своєчасної та повної сплати вартості поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим у відповідача виникала заборгованість.
Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено наступне: між ТОВ «Макарді» (Продавець) та Відповідачем (Покупець) було укладено зовнішньоекономічні контракти: на поставку зерна гірчиці білої №123 від 05.08.2024 року та на поставку зерна гороху жовтого №130 від 28.08.2024 року.
Згідно Контракту №123 від 05.08.2024 року ТОВ «Макарді» зобов`язалося поставити Відповідачеві автомобільним транспортом на умовах FCA- с. Безпятне Обухівського району Київської області, Україна відповідно до Правил Інкотермс-2010 товар- зерна гірчиці білої в загальній кількості 23 (двадцять три) тони (+/- 5%), розфасований у поліпропіленові мішки типу біг-біг по ціні 370 (триста сімдесят) євро за одну тону (ціна тари включена в ціну товару) на загальну суму 8 510,00 (вісім тисяч п`ятсот десять) євро, а Відповідач зобов`язався прийняти цей товар у свою власність та повністю оплатити його вартість в безготівковому порядку на протязі 3 (трьох) банківських днів з моменту поставки товару (відповідно до базисних умов поставки FCA товар вважається переданим від Продавця Покупцю (поставленим) з моменту його завантаження на автомобільний транспорт перевізника).
Згідно Контракту №130 від 28.08.2024 року ТОВ «Макарді» зобов`язалося поставити Відповідачеві автомобільним транспортом на умовах FCA- с. Квасів Луцького району Волинської області, Україна відповідно до Правил Інкотермс-2010 товар- зерна гороху жовтого в загальній кількості 23 (двадцять три) тони (+/- 5%), розфасований у поліпропіленові мішки типу біг-біг по ціні 290 (двісті дев`яносто) євро за одну тону (ціна тари включена в ціну товару) на загальну суму 6 670,00 (шість тисяч шістсот сімдесят) євро, а Відповідач зобов`язався прийняти цей товар у свою власність та повністю оплатити його вартість в безготівковому порядку на протязі 3 (трьох) банківських днів з моменту поставки товару (відповідно до базисних умов поставки FCA товар вважається переданим від Продавця Покупцю (поставленим) з моменту його завантаження на автомобільний транспорт перевізника).
Як слідує з матеріалів справи на виконання умов укладених вище контрактів: 
05.08.2024 року за міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №240805 від 05.08.2024 року позивачем було завантажено на автомобільний транспорт Покупця 23 039 кг (брутто) товару- зерна гірчиці білої на суму 8 510,00 (вісім тисяч п`ятсот десять) євро.
11.09.2024 року за міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) від 11.09.2024 року позивачем було завантажено на автомобільний транспорт Покупця 23 032 кГ (брутто) товару- зерна гороху жовтого на суму 6 670,00 (шість тисяч шістсот сімдесят) євро.
ТОВ «Макарді» повністю виконало свої зобов`язання перед відповідачем за Контрактами на поставку зерна гірчиці білої №123 від 05.08.2024 року та на поставку зерна гороху жовтого №130 від 28.08.2024 року, відвантаживши йому, обумовлений вказаними Контрактами товар 05.08.2024 року та 11.09.2024 року.
Зобов`язання Відповідача по оплаті поставленого товару виникли: за Контрактом на поставку зерна гірчиці білої №123 від 05.08.2024 року - 09.08.2025 року; за Контрактом на поставку зерна гороху жовтого №130 від 28.08.2024 року - 17.09.2025 року.
Відповідач вартість поставленого товару за обома контрактами не оплатив.
Сума заборгованості відповідача перед ТОВ «Макарді» за поставлений товар складає (основний борг): 
- за Контрактом на поставку зерна гірчиці білої №123 від 05.08.2024 року: 8 510,00 тисяч євро;
- за Контрактом на поставку зерна гороху жовтого №130 від 28.08.2024 року: 6 670,00 тисяч євро.
Всього основна сума боргу за обома Контрактами складає 15 180 тисяч євро 00 центів.
Відповідно до п.2.5 Контрактів – платіж це Товар, що поставляється буде здійснений Покупцем в Євро на користь Продавця банківським переказом на банківський рахунок наступним чином: 100 % оплата за Товар протягом 3 банківських днів після доставки Товару складу покупця. 
Відповідно до пунктів 6.5. обох вказаних вище Контрактів: у разі затримки оплати товару понад терміни, передбачені контрактом, Покупець сплачує пеню у розмірі 0,3% від неоплаченої суми за кожен день прострочення платежу (за перші 90 днів прострочення оплати), а починаючи з 91 дня прострочення оплати, ставка пені зростає на 0,5% і складає? 0,8 % від суми заборгованості та штрафи податкових органів за прострочення розрахунків за експортований товар, а також 20% річних за користування чужими грошовими коштами від заборгованої суми.
Позивачем заявлено до стягнення: 
- пені 10 943 євро 86 центів- за Контрактом на поставку зерна гірчиці білої №123 від 05.08.2024 року; 6 496 євро 58 центів- за Контрактом на поставку зерна гороху жовтого №130 від 28.08.2024 року;
- 20% річних за користування чужими грошовими коштами 1010 тисяча євро 03 центи- за Контрактом на поставку зерна гірчиці білої №123 від 05.08.2024 року; 649 євро 50 центів - за Контрактом на поставку зерна гороху жовтого № 130 від 28.08.2024 року.
Позивач стверджується, що заходи з досудового врегулювання вказаного спору нами не вживалися, оскільки такий порядок вирішення спорів не передбачений Контрактами.
Норми права, застосовані судом при вирішенні спору.
Згідно з приписами статті 3 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.
За статтею 365 ГПК України іноземні суб`єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов`язки, що і суб`єкти господарювання України, крім винятків, установлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Правовідносини, пов`язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), в тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно з Законом України "Про міжнародне приватне право".
Закон України "Про міжнародне приватне право" (п. 1 ч. 1 ст. 1) визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи.
За ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема в випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності в справах з іноземним елементом, передбачених у статті 77 цього Закону.
За ч. 1 ст. 4 Закону України "Про міжнародне приватне право" право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.
За ст. 43 Закону України "Про міжнародне приватне право" сторони договору згідно зі статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього Закону в випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.
Як вбачається з умов погоджених сторонами в Контрактів розділи 8 містять арбітражне застереження, відповідно до якого, всі спори між сторонами, які можуть виникнути при виконанні Контракту підлягають вирішенню в господарських судах України відповідно до законодавства України.
Доказів визнання вказаного Контрактів нечинним суду не подано.
Отже, даний спір, за вибором сторін, підсудний Господарському суду Вінницької області, а до правовідносин між сторонами в даній справі повинно бути застосоване діюче законодавство України.
Згідно з визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", зовнішньоекономічний договір (контракт) - це домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.
Зовнішньоекономічною діяльністю суб`єктів господарювання є господарська діяльність, яка в процесі її здійснення потребує перетинання митного кордону України майном, зазначеним у частині першій статті 139 цього Кодексу, та/або робочою силою (ч. 1 ст. 377 Господарського кодексу України).
До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
В силу приписів ст. 663 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Покупець, згідно ч. 1 ст. 691, ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Із наведених норм слідує, що за загальним правилом обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.
На підставі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За правилами ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.ч. 1-4 ст. 13).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86).
Мотивована оцінка доводів сторін та поданих доказів.
На підставі укладених Контрактів між сторонами виникли правовідносини поставки, відповідно до яких позивач зобов`язався поставити, а відповідач - прийняти та оплатити товар.
Матеріалами справи підтверджено поставку позивачем та отримання відповідачем товару на загальну суму 15 180,00 євро.
Згідно вантажно-митних декларацій на митному органі задекларовано експорт товару.
Отже, факт поставки Товару підтверджується митними деклараціями, які в свою чергу містять відомості про товари та транспортні засоби, які переміщуються через митний кордон України, митний режим, у який вони заявляються, а також інформацію, необхідну для здійснення митного контролю, митного оформлення, митної статистики, нарахування та сплати податків, зборів та інших платежів та повідомленнями про перетин зазначеним вантажем кордону. У вантажній митній декларації дається також перелік зазвичай доданих до неї документів (рахунок, відвантажувальна специфікація, сертифікат якості і т. ін.).
Даний документ заповнюється на кожну партію товару або яких-небудь предметів (майна) за умови, якщо стосовно даних товарів або предметів установлено один і той самий митний режим, тобто на товари, що переміщуються на адресу одного одержувача за одним перевізним документом (транспортною накладною, коносаментом тощо), відповідно до правил (порядку) перевезення товарів відповідним видом транспорту, передбачених законодавством України та міжнародними договорами, укладеними в установленому законодавством порядку.
Під час розгляду справи відповідач щодо розрахунку позивача не заперечив та жодних доказів оплати не подав.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови контрактів, а також приписи ст. ст. 525, 526 ЦК України, а тому позовні вимоги про стягнення боргу в розмірі 15 180,00 євро є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання в частині проведення своєчасної та повної оплати за отриманий товар, позивач просить стягнути з відповідача відповідно: 20,00% річних з користування чужими грошовими коштами в розмірі 1 659,53 євро та 17 440,44 євро пені.
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до пунктів 6.5 обох вказаних вище Контрактів: у разі затримки оплати товару понад терміни, передбачені контрактом, Покупець сплачує пеню у розмірі 0,3% від неоплаченої суми за кожен день прострочення платежу (за перші 90 днів прострочення оплати), а починаючи з 91 дня прострочення оплати, ставка пені зростає на 0,5% і складає? 0,8% від суми заборгованості та штрафи податкових органів за прострочення розрахунків за експортований товар, а також 20% річних за користування чужими грошовими коштами від заборгованої суми.
Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного. Відповідно до ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.
Таким чином, заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача 20% за користування чужими грошовими коштами є правомірною та обґрунтованою, оскільки відповідає умовам укладеного договору та чинного законодавства України, та як наслідок підлягає стягненню з відповідача.
Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача відсотки за користування товарним кредитом, загальний розмір яких, з врахуванням вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 ЦК України складає суму 1 659,53 євро.
Загальна сума пені за обома контрактами складає 17 440 тисяч євро 44 центи, а саме пені 10 943 євро 86 центів - за Контрактом на поставку зерна гірчиці білої №123 від 05.08.2024 року; 6 496 євро 58 центів - за Контрактом на поставку зерна гороху жовтого №130 від 28.08.2024 року.
Суд здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені не виявив помилок, з огляду на що позов в цій частині підлягає до задоволення.
Щодо виконання зобов`язання в іноземній валюті.
Суд також враховує, що відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, при цьому, обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про валюту та валютні операції" від 21.06.2018 фізичні та юридичні особи - резиденти вправі укладати угоди з нерезидентами та виконувати зобов`язання, пов`язані з цими угодами, в іноземній валюті.
Пунктами 2.5. Контрактів передбачено, що валюта Контракту - євро, тобто всі розрахунки між сторонами здійснюються в валюті Контракту.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1-2 ст. 192 ЦК України). Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року "Про зовнішньоекономічну діяльність".
За статтею 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, які перебувають на території України, в разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
Суд зазначає, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, в якій воно зазначено в договорі, чинне законодавство не містить. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми в гривні стягувачеві має бути перерахована вказана в резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
Аналогічні висновки Верховного Суду про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц, від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц, у постанові КГС ВС від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15.
Судові витрати.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір за подання позову покладається на відповідача повністю.
Зокрема судом розглянуто вимогу позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, де останній просить стягнути з відповідача 9 033,00 грн (200 євро).
На підтвердження надання правничої допомоги позивач до позову додав: копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; витягом з Договору про надання правової допомоги № б/н від 10.03.2025; ордером № 1190642 від 13.03.2025; платіжною інструкцією № 303 від 13.03.2025 про сплату за послуги адвоката в розмірі 9 033,00 грн (200 євро).
Відповідно до п. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Згідно зі ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах КГС ВС від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж, у Постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 Додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Враховуючи, що відповідач не скористався своїм правом на подання клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, суд вважає, що зазначене у своїй сукупності підтверджує витрат позивача на професійну правову допомогу в розмірі 9033,00 грн (200 євро).
Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з "ETMOS" Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia Spolka komandytowa (вул. Юзефа Пілсудського, 81, м. Модлібожище, Республіка Польща, 23-310, NIP: 8621643394, REGON: 366363992) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Макарді" (вул. Липова, 40, м. Хмільник, Вінницька обл., 22000, ідент код 32407672) 15 180 євро 00 центів заборгованості за поставлений товар, 17 440 євро 44 центи пені за прострочення оплати поставленого товару, 1 659 євро 53 центи 20 % річних за користування чужими грошовими коштами, 9 033,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 23 223,51 грн витрат зі плати судового збору.
3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.
4. Згідно із приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
5. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
6. Примірник копії рішення надіслати до Електронних кабінетів ЄСІТС.
Повне рішення складено 14 травня 2026 р.

Суддя Яремчук Ю.О.  

віддрук. прим.:
1 - до справи