П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2026 року м. Київ

Справа № 361/12721/24
Провадження: № 22-ц/824/11020/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,
суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Верховського Олега Володимировича в інтересах ОСОБА_1 
на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2026 року, постановлену під головуванням судді Писанець Н. В.,
у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили стягнути на користь кожного з них по 553 041 грн витрат на усунення недоліків неякісного житлового будинку загальною площею 149,3 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 1710947032212, придбаного ними у відповідача за договором купівлі-продажу від 10.12.2021 року по частці, а також по 29 000 грн витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи, тобто загалом по 582 041 грн на користь кожного позивача, а також суму сплаченого судового збору.
Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 582 041 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди 582 041 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позову 5 820,41 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання позову 5 820,41 грн.
Вказане рішення суду набрало законної сили, на його виконання видано виконавчий лист.
У березні 2026 року адвокат Верховський О. В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд заочного рішення, в якій просив скасувати заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року у справі № 361/12721/24, а також поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Заяву обґрунтовано тим, що про ухвалення заочного рішення відповідачка дізналася наприкінці лютого 2026 року у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження, а копію повного тексту судового рішення її представник отримав у канцелярії суду лише 12.03.2026 року.
Відповідачка зазначала, що з огляду на повномасштабне вторгнення РФ постійно проживає за межами України у Литовській Республіці, поштову кореспонденцію за місцем реєстрації не отримує, а сервісом «Дія» у зв`язку з проживанням за кордоном не користується. У зв`язку з цим вона не була належним чином поінформована про час і місце розгляду справи, не брала участі у судових засіданнях, не подала відзив на позов та не забезпечила явку свого представника.
Крім того, заявниця посилалася на те, що позивачам були відомі контактні дані її чоловіка ОСОБА_4 , зокрема, номер телефону та адреса електронної пошти, а також контактні дані представника відповідачки, який укладав від її імені договір купівлі-продажу будинку та безпосередньо передавав будинок позивачам, однак ці відомості суду повідомлені не були.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Верховського О. В. про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року у справі № 361/12721/24 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Верховського О. В. про перегляд заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року у справі № 361/12721/24 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди залишено без розгляду.
Не погодившись з таким судовим рішенням, адвокат Верховський О. В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд безпідставно залишив без розгляду заяву про перегляд заочного рішення та всупереч ч. 3 ст. 284 ЦПК України відмовив у поновленні строку на її подання. Вказував, що повний текст заочного рішення представник відповідачки отримав 12.03.2026 року, а заяву про його перегляд подано 23.03.2026 року, тобто, у межах двадцятиденного строку з дня вручення рішення. Заява містила клопотання про поновлення строку із посиланням на дату отримання повного тексту рішення, відмітка про яку наявна у матеріалах справи, тому висновок суду про ненаведення поважних причин та неподання доказів є помилковим.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 11 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Григораш К. М. в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заперечувала проти її задоволення, посилаючись на те, що представник відповідачки не довів поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. Вважала, що з огляду на принцип правової визначеності та висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 756/11081/20 така заява обґрунтовано залишена без розгляду на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України, тому просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відмовляючи у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишаючи таку заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що заяву подано поза межами строку, передбаченого ч. 3 ст. 284 ЦПК України, а представником відповідачки не надано доказів поважності причин його пропуску. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку та, відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України, залишив заяву про перегляд заочного рішення без розгляду.
Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів ураховує наступне.
Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Статтею 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національні суди пріоритетність мають надавати дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.
Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України").
Отже, встановлений ч. 2 ст. 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові від 12.06.2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24) Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09.11.2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), зробила такі висновки щодо застосування ст.ст. 126, 127 ЦПК України в сукупності зі ст.ст. 284, 286, 287 цього Кодексу:
- передбачені ч. 3 ст. 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;
- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.
Отже, Велика Палата Верховного Суду з огляду на здійснений нею відступ від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.
Велика Палата Верховного Суду констатувала, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.
Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Причину пропуску строку можна вважати поважною, якщо вона відповідає одночасно всім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлюють чи ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, що виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) цю обставину підтверджено належними й допустимими засобами доказування.
З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа "Мушта проти України"); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи "Рябих проти Росії", "Устименко проти України"); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи "Безруков проти Росії", "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania)).
ЄСПЛ неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі "Олександр Шевченко проти України", "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року).
Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі "Устименко проти України").
Легітимними обмеженнями визнаються встановлені законодавчим органом вимоги щодо строків оскарження судових рішень. При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства.
З матеріалів справи убачається, що суд першої інстанції в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направив запити щодо доступу до персональних даних - відповідачки (а.с. 107). На запит суду 06.01.2025 року управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області повідомило, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 123-124).
17.01.2025 року відповідачці направлено за адресою зареєстрованого місця проживання судову повістку про виклик до суду на 25.03.2025 року на 10 год. 30 хв., копію ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2025 року та копію позовної заяви з додатками, однак конверт з вказаними документами повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 132).
Згідно з протоколом судового засідання від 25.03.2025 року, підготовче засідання відкладено для повторного виклику відповідачки (а.с. 143-144). 27.03.2025 року відповідачці повторно направлено за адресою зареєстрованого місця проживання судову повістку про виклик до суду на 06.05.2025 року на 11 год. 00 хв., однак конверт з вказаним документом повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 148).
06.05.2025 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.07.2025 року на 14 год. 00 хв. (а.с. 159-160, 161). 08.05.2025 року відповідачці направлено за адресою зареєстрованого місця проживання судову повістку про виклик до суду на 08.07.2025 року на 14 год. 00 хв., однак конверт з вказаним документом повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 164).
Згідно з протоколом судового засідання від 08.07.2025 року, судове засідання відкладено для дослідження письмових доказів на 19.09.2025 року на 14 год. 15 хв. (а.с. 166-167). 11.07.2025 року відповідачці направлено за адресою зареєстрованого місця проживання судову повістку про виклик до суду на 19.09.2025 року на 14 год. 15 хв., однак конверт з вказаним документом повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 168).
Згідно з протоколом судового засідання від 19.09.2025 року, судові дебати відкладено на 06.10.2025 року на 11 год. 00 хв. (а.с. 173). 20.09.2025 року відповідачці направлено за адресою зареєстрованого місця проживання судову повістку про виклик до суду на 06.10.2025 року на 11 год. 00 хв., однак конверт з вказаним документом повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 207).
Згідно з протоколом судового засідання від 06.10.2025 року, судове засідання проведено за відсутності відповідачки та ухвалено судове рішення (а.с. 186-187).
Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено.
21.01.2026 року суд першої інстанції направив відповідачці копію заочного рішення за адресою зареєстрованого місця проживання (а.с. 197), однак конверт з вказаним документом повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 215).
Із заявою про перегляд заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року у справі № 361/12721/24 адвокат Верховський О. В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся 23.03.2026 року.
У вказаній заяві представник ОСОБА_1 зазначив, що відповідачка дізналася про ухвалення заочного рішення наприкінці лютого 2026 року у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження, а копію повного тексту судового рішення її представник отримав в канцелярії суду лише 12.03.2026 року (зворот а.с. 211).
Заява про перегляд заочного рішення подана представником відповідача до суду першої інстанції 23.03.2026 року, тобто, в межах двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року №454/1883/22 зазначено, що надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4, 5 частини шостої статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції). У разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим (пункт 90).
Отже, матеріали справи не містять доказів вручення ОСОБА_1 заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року.
Висновок суду першої інстанції про ненадання доказів поважності причин пропуску строку є помилковим, оскільки матеріали справи не містять доказів вручення ОСОБА_1 копії заочного рішення, а заяву про його перегляд подано у межах строку, передбаченого ч. 3 ст. 284 ЦПК України.
За таких обставин суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та про наявність підстав для залишення такої заяви без розгляду.
Згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Отже, ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2026 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга адвоката Верховського О. В. в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Верховського Олега Володимировича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2026 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура