Справа № 675/2030/25 
Провадження № 2/675/288/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"16" квітня 2026 р. м. Ізяслав
Ізяславський районний суд Хмельницької області під головуванням судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Беліци М.О., учасників справи:
позивача: не з`явився,
представника позивача: не з`явився,
відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1  (по тексту рішення –  ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_2  (по тексту рішення –  ОСОБА_2 , відповідач) про стягнення на свою користь завдану кримінальним правопорушенням майнову шкоду в розмірі 1581 грн. та завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 30000 грн.
Позовні вимови обгрунтовані наступними обставинами.
Так, вказує, що 19.10.2025 близько 23 години 10 хвилин неподалік магазину «Тріумф», що по АДРЕСА_1 , відповідач умисно наніс йому два удари кулаком правої руки в ділянку лівого ока заподіявши тим самим тілесні ушкодження у вигляді рани на поверхні лівої брови, синця навколо лівого ока, рани в лівій виличній ділянці голови, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. За вказані діяння вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 03.12.2025 у справі №675/1957/25 відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, що становить 850 гривень. 
Як вказує позивач, у цьому кримінальному провадженні він мав процесуальний статус потерпілого, однак правом на подання позовної заяви про відшкодування майнової та моральної шкоди в межах самого кримінального провадження не скористався.
За покликанням позивача, винними діями відповідача у вчиненні яких його визнано винуватим вказаним вище вироком суду йому було завдано майнової та моральної шкоди. Зазначає, що мав сподівання на добровільне відшкодування відповідачем заподіяно шкоди, однак той окрім усних запевнень не вчинив жодних дій для такого відшкодування, а після постановлення вироку суду взагалі припинив з ним будь - які контакти.
Звертає увагу, що в зв`язку з спричиненням йому відповідачем тілесних ушкоджень змушений був за направленням лікаря проходити медичні обстеження, в тому числі комп`ютерну томографію, та купувати ліки згідно призначення. Станом на день подання цієї позовної заяви ним понесено витрати на придбання ліків та проходження медичного обстеження на суму 1581 грн. Відтак, просить стягнути з відповідачем спричинену майнову шкоду на вказану суму.
Як вказує позивач, своїми неправомірними діями у вчиненні яких відповідача визнано винним згідно вироку суду, він посягнув на його гідність, що проявилось у протиправному застосуванні щодо нього фізичної сили та побитті, внаслідок чого було завдано легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
За словами позивача, в зв`язку з отриманими внаслідок побиття відповідачем тілесними ушкодженнями він змушений був кількаразово звертатися за медичною допомогою, проходити обстеження та приймати ліки для зняття болю. Внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень зазнав суттєвого болю та значних незручностей. Оскільки отримані травми локально знаходились в області обличчя це потребувало додаткового обстеження. Після вчиненого щодо нього злочину, як вказує позивач, порушився його звичайний життєвий уклад, постійно переслідує відчуття тривоги, відчував значні незручності перед знайомими та друзями у зв`язку з побиттям. Оскільки сліди побиття тривалий час були видними для всіх оточуючих це викликало додаткові моральні незручності. Побиття відповідачем мало місце привселюдно, в тому числі в присутності його дружини, що сильно його пригнічує та ображає. 
За наведених обставин, дотримуючись принципів розумності, виваженості та справедливості, на думку позивача, йому завдана моральна шкода сумі 30000 грн.
У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак останнім подано письмові заяви про розгляд справи без їх участі на підставі наявних доказів з покликанням про необхідність задоволення позовних вимог.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку, відзиву та клопотань, пов`язаних з судовим розглядом не подавав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, перевіривши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Як судом встановлено, вироком Ізяславського районного суду від 03.12.2025, який набрав законної сили 05.01.2026, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
У даному кримінальному провадженні установлено, що ОСОБА_2 спричинив умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_1 за таких обставин. 
Так, 19.10.2025 близько 23 години 10 хвилин ОСОБА_2 перебував неподалік магазину «Тріумф» по АДРЕСА_1 , де в цей час також перебував ОСОБА_1 . Під час спілкування між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникли особисті неприязні відносини, у зв`язку із чим у ОСОБА_2 виник раптовий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки й бажаючи їх настання, умисно заподіяв два удари кулаком правої руки в ділянку лівого ока ОСОБА_1 . Внаслідок таких неправомірних дій ОСОБА_2 . ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани на поверхні лівої брови, синця навколо лівого ока, рани в лівій виличній ділянці голови, які належать до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Також встановлено, що згідно висновоку мультіспіральної комп`ютерної томографії головного мозку від 22.10.2025 у позивача патологічних змін речовини головного мозку, мозочка чи стовбура мозку на момент сканування не виявлено; кістковий дефект верхньої щелепи; Хр. Полісинусит (акцент зліва).
Як вбачається з виписки КНП «Ізяславська МБЛ» Хірургічне віділення від 25.10.2025 із медичної карти стаціонарного хворого №8659 хворий ОСОБА_1 24.10.2025 був госпіталізований із забійними ушитими ранами лівої брови та лівої щоки.
При цьому, з поміж іншого, як вбачається з цієї виписки для ОСОБА_1 рекомендовано нагляд у невролога та офтальмолога, перев`язки та зняття швів на 10 добу п/о.
За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Суд враховує, що матеріальна шкода внаслідок тілесних ушкоджень - це реальні збитки, пов`язані з лікуванням, протезуванням, санаторно-курортним лікуванням, стороннім доглядом та втраченим заробітком (доходом). Відшкодування включає всі документально підтверджені витрати.
Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Як вбачається з веб-чека від 22.10.2025 позивачем було понесено витрати на лікарські засоби у сумі 381, 00 грн., які, очевидно, що пов`язані з проходженням лікування внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Також квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0.4596510929.1 від 22.10.2025 є підтвердженими витрати позивача на медичні послуги, а саме комп`ютерну томографію – у сумі 1200, 00 грн.
Вказані витрати позивача, суд вважає підтвердженими, оскільки на підставі наданих доказів можна встановити дійсні обставини щодо заподіяної майнової шкоди, і надані докази містять достатню інформацію щодо предмета доказування.
Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача майнової шкоди у сумі 1581, 00 грн. є повністю підтвердженими.
Згідно з частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тим самим, з огляду на документальне підтвердження майнової шкоди у розмірі 1581, 00 грн., то наявні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення майнової шкоди в заявленому розмірі, а відтак суд у цій частині вимог позов задовольняє.
У частині позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 30000 гривень, суд враховує наступне.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання моральної шкоди іншій особі.
Тлумачення статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.
Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (частина 1 статті 1177 ЦК України).
Обов`язок відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду покладається на відповідача, за наявності його вини, як на особу, яка її завдала, що відповідає вимогам статті 1167 ЦК України.
Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Згідно приписів частини п`ятої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).
Аналіз частини п`ятої статті 23 ЦК України свідчить, що за загальним правилом компенсація моральної шкоди відбувається одноразово. Виключення щодо одноразової компенсації моральної шкоди може бути передбачено таким універсальним регулятором як договір або ж нормою закону.
Зокрема, частиною першою статті 1168 ЦК України допускається компенсація моральної шкоди періодичними платежами, якщо її завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 10.08.2022 у справі № 210/5096/19.
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: 
1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди;
2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду, в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (такі висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 в справі № 180/1735/16-ц ).
Матеріали справи не містять будь-яких обставин, які виключали б компенсацію моральної шкоди.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №752/17832/14-ц від 15.12.2020).
Суд костатує, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.
Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).
З урахуванням встановлених обставин та розподілу тягаря доказування відсутні підстави стверджувати, що відповідачем доведено відсутність протиправності та вини в завданні моральної шкоди позивачу.
Матеріалами справи є доведеним той факт, що неправомірними діями ОСОБА_2 позивачу були спричинені моральні страждання, які призвели до погіршення його здоров`я, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, зокрема характер та обсяг душевних, психічних та фізичних страждань, яких зазнав позивач, враховуючи завдані йому тілесні ушкодження, що спричинили фізичний біль, пережитий стрес, порушення звичайного життєвого укладу, викликаного хвилюванням за своє здоров`я, вимушені зміни в організації побуту, позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, необхідність амбулаторного лікування, а також ступінь та тривалість строку порушення законних прав позивача суд вважає, що сума компенсації моральної шкоди у розмірі 12000,00 гривень є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди.
При цьому вказаний розмір, на думку суду, не сприятиме безпідставному збагаченню позивача.
Тим самим заявлена позивачем позовна вимога про стягнення моральної шкоди у сумі 30000 грн. підлягає до часткового задоволення.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим ЦПК України випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані (у письмовій або електронній формі, речовими об`єктами, висновками експертів, показаннями свідків), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п. 113, 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 522/9893/17).
Враховуючи викладене, з огляду на предмет та підстави позову, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що при зверненні до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору, у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому стягненню з відповідача у дохід держави підлягає судовий збір у розмір 520, 82 гривень, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог (43 % ціни позову).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76, 81, 83, 89, 141, 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, 
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) завдану кримінальним правопорушенням майнову шкоду в розмірі 1581 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят одна) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп.
У решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 520 (п`ятсот двадцять) грн. 82 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 26.04.2026.

Суддя Олександр Король