П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/2662/26	

 	Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А. Дата і місце ухвалення: 12.03.2026р., м. Одеса 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2025р. №174 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення позивача до матеріальної відповідальності;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 26.12.2025р. №294 «Про притягнення до матеріальної відповідальності майора ОСОБА_1 »;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 повернути позивачу кошти, що були фактично утримані з його грошового забезпечення на підставі пункту 2 наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 26.12.2025р. №294. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 19.04.2024р. по 11.04.2025р. він проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника відділення персоналу та стройового. Після переведення позивача на службу до військової частини НОМЕР_2 внутрішнім аудитом військової частини НОМЕР_1 нібито було виявлено факти зайвої виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, які відбулися внаслідок неналежного виконання обов`язків з боку ОСОБА_1 на суму 384 907,08 коп. Зокрема, з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2025р. №174 «Про результати службового розслідування» вбачається, що мали місце факти виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, військовослужбовцям, які фактично не залучалися до виконання завдань. Позивач стверджував, що вина за переплату покладена на нього одноосібно, незважаючи на те, що накази, які покладені в основу розслідування, погоджувало ряд посадових осіб, в тому числі начальник фінансово-економічної служби; якщо і мало місце проведення зайвої виплати, то не з вини ОСОБА_1 . Також, позивач посилався на те, що службове розслідування проведено поверхнево та упереджено, він не приймав участі у проведенні цього розслідування, не мав змоги надавати пояснення. Порядок проведення службових розслідувань у ЗСУ (наказ №608) не містить такої підстави для ненадання пояснень як «переведення до іншої частини». Крім того, зазвичай у таких випадках робиться повернення зайво отриманих коштів тими особами, які їх помилково отримали, і лише у такому випадку він міг би погодитися з притягненням до дисциплінарної відповідальності. Позивач зазначав, що у його посадових обов`язках відсутні повноваження щодо здійснення фінансового контролю, натомість такі обов`язки є у начальника фінансово-економічної служби частини.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у оскаржуваному рішенні, обставинам справи, а також не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення від 12.03.2026р., з ухваленням по справі нового судового рішення – про задоволення його позову у повному обсязі.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням позивача на те, що у разі встановлення факту зайво виплачених військовослужбовцям коштів такі кошти повертаються відповідними військовослужбовцями в добровільному порядку, а не стягуються з колишнього начальника відділення персоналу та стройового. У спірних правовідносинах вина за переплату покладена на ОСОБА_1 одноосібно, незважаючи на те, що накази, які покладені в основу розслідування, погоджувало ряд посадових осіб, в тому числі начальник фінансово-економічної служби. Начальник фінансово-економічної служби пояснює, що нібито йому поступали вже оформлені накази, що спростовується матеріалами розслідування, зокрема, рапортами з резолюцією командира для начальника фінансово-економічної служби, та погодженнями начальника фінансово-економічної служби на проекті наказу. Відповідальність за розмір виплат лежить саме на фінансовій службі, а не на розробнику наказу. Позивач подав дані про те, що солдат ОСОБА_2 виконував завдання, але саме начальник фінансової служби, візуючи наказ, повинен був перевірити, чи відповідає зазначена в проєкті сума (або категорія виплати) нормам Порядку №260. Якщо в наказі було помилково вказано « 50 тис.» замість « 30 тис.», то це помилка в застосуванні фінансового законодавства, враховуючи, що розробник наказу (позивач) може не бути фахівцем у тонкощах нарахування додаткових винагород.
Також, апелянт посилається на те, що у відповідності до ст.6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» повна матеріальна відповідальність можлива лише за умови умислу в діях військовослужбовця. Позбавивши ОСОБА_1 права надати пояснення, комісія самовільно та бездоказово кваліфікувала його дії як умисні, що є грубим порушенням принципу презумпції невинуватості. Переведення ОСОБА_1 до іншого місця служби не звільняє посадових осіб, що проводять розслідування, від обов`язку провести його належним чином.
Посилається апелянт і на те, що суми збитків занесено до книги нестач військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 , що призводить до подвійного обліку одних і тих же збитків у різних військових частинах. До того ж, матеріалами розслідування не доведено, що ОСОБА_1 мав на меті особисте збагачення або збагачення третіх осіб, тобто це обмежена відповідальність за шкоду, завдану з необережності. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 19.04.2024р. по 11.04.2025р. проходив військову службу у військовому званні «майор» у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника відділення персоналу та стройового штабу військової частини НОМЕР_1 .
Наказом Генерального Штабу ЗС України від 22.03.2025р. №287 (по особовому складу) позивача переведено на посаду помічника начальника оперативного відділення штабу військової частини НОМЕР_2 . 
ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2025р. №107.
На підставі рапорту помічника командира частини з фінансово-економічної роботи -начальника фінансово-економічної служби к-на ОСОБА_3 , наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 01.1.2.2025р. №1289 призначено службове розслідування стосовно виявленої переплати додаткової грошової винагороди в розмірі 30 000 грн. та 50 000 грн. у 2023-2024 роках в ході проведення внутрішнього аудиту діяльності військової частини НОМЕР_1 представниками НОМЕР_3 територіального управління внутрішнього аудиту.
За результатом службового розслідування складений акт, у висновках якого зазначено, що власна неуважність, неналежне виконання обов`язків військової служби майором ОСОБА_1 та невірне розуміння ним керівних документів, які регламентують порядок виплати додаткової винагороди, стало наслідком підготовки з порушеннями проектів наказів командира військової частини НОМЕР_1 «Про здійснення виплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 », що спричинило збитки, які нанесені внаслідок зайвої виплати додаткової винагороди військовослужбовцям на загальну суму 384 907,08 грн. та надлишково сплачених податків: військовий збір 5861,53 грн., податок з доходів фізичних осіб 70338,33 грн., єдиний соціальний внесок 80969,10 грн. 
З матеріалів службового розслідування вбачається, що проведенню вказаного розслідування передувало отримання результатів аудиту використання коштів та майна військової частини НОМЕР_1 представниками третього управляння внутрішнього аудиту, яким були виявлені наступні порушення:
абз.16, 22 п. 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018р. №260 (у редакції на відповідний період), а саме: військовослужбовцям за періоди їх перебування у відпустках або на лікуванні здійснювалися виплати додаткової винагороди, що призвело до зайвого витрачання бюджетних коштів;
абз.14 п. 2 розділу XXXIV Порядку №260 (у редакції на відповідний період), військовослужбовцям, які не здійснювали оперативне (бойове) управління військовими частинами (підрозділами)..., але військовою частиною здійснено виплату додаткової винагороди з розрахунку 50,00 тис. грн., що призвело до зайвого витрачання бюджетних коштів.
За результатами проведеної роботи, станом на 04.12.2025р. залишилось не прийнятим рішення, щодо відшкодування зайвих виплат додаткової винагороди з наступних розрахунків:
згідно довідки - розрахунку від 04.12.2025р. вх. №1413 (додаток 6) здійснена зайва виплата додаткової винагороди в розмірі 30,00 тис. грн. за періоди перебування військовослужбовців у відпустках або на лікуванні на загальну суму 230495,42 грн., в тому числі: сума виплати 162169,99 грн., військовий збір 2469,59 грн., податок з доходів фізичних осіб 29635,12 грн., єдиний соціальний внесок 36220,72 грн.;
згідно довідки - розрахунку від 04.12.2025р. вх.№1414 здійснена зайва виплата додаткової винагороди в розмірі 50,00 тис. грн. військовослужбовцям, які не залучались до оперативного (бойового) управління військовими частинами (підрозділами) на загальну суму 316580,62 грн., в тому числі: сума виплати 222737,09 грн., військовий збір 3391,94 грн., податок з доходів фізичних осіб 40703,21 грн., єдиний соціальний внесок 49748,38 грн. 
Начальником відділення персоналу та стройового штабу військової частини (на той час майором ОСОБА_1 ) на підставі рапортів командирів підрозділів, особисто відпрацьовувалися проекти наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про здійснення виплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 », та встановлено, що військовослужбовцям за періоди їх перебування у відпустках або на лікуванні здійснювалася переплата додаткової винагороди.
Також встановлено, що командири підрозділів військової частини НОМЕР_1 подавали рапорти на виплату додаткової винагороди, у яких вірно були визначені періоди їх виплати підлеглому особовому складу. Однак, колишнім начальником відділення персоналу та стройового штабу військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 невірно були зазначені періоди виконання особовим складом бойових (спеціальних) завдань в наказах командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про здійснення виплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ». Проекти цих наказів та додатки до них, в яких зазначені невірні періоди виконання бойових (спеціальних) завдань, були розроблені колишнім начальником відділення персоналу та стройового військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 , що засвідчено його підписом. 
В подальшому, на підставі цих наказів було здійснено невірне нарахування додаткової винагороди особовому складу, що спричинило зайве витрачання бюджетних коштів на суму 230495,42 грн.: сума виплати (завдані збитки) в сумі 162169,99 грн. та надлишково сплачені податки: військовий збір 2469,59 грн., податок з доходів фізичних осіб 29635,12 грн., єдиний соціальний внесок 36220,72 грн. 
Встановлено, що звійськовослужбовцям, згідно довідки-розрахунку від 04.12.2025р. вх.№1414, які не залучалися до оперативного (бойового) управляння військовими частинами (підрозділами), здійснена переплата додаткової винагороди (з розрахунку 50,00 тис.грн.). Загалом встановлено 16 випадків передплати додаткової грошової винагороди.
За результатом висновків акту службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №174 від 08.12.2025р. «Про результати службового розслідування», яким наказано:
помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби капітану ОСОБА_3 завдані збитки в розмірі 384907,08 грн., які нанесені внаслідок неправомірної виплати додаткової винагороди, облікувати до Книги обліку нестач та до Книги грошових стягнень та нарахувань встановленим порядком;
провести взаємозалік розрахунків по військовому збору, податку з доходів фізичних осіб та єдиному соціальному внеску, що відобразити в звітності шляхом складення коригуючих (уточнюючих) форм звітності за відповідні періоди в загальній сумі 162168,96 грн.;
заступнику командира частини - начальнику відділення підготовки полковнику ОСОБА_4 в термін до 12.12.2025р. підготувати та надіслати відповідні матеріали командиру військової частини НОМЕР_2 для вирішення питання про притягнення майора ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності на суму 384907,08 грн. 
Вказаний наказ та матеріали службової перевірки були направлені до нового місця служби позивача у військову частину НОМЕР_2 .
В подальшому командиром військової частини НОМЕР_2 26.12.2025р. виданий наказ №294, яким наказано помічника начальника оперативного відділу майора ОСОБА_1 притягнути до повної матеріальної відповідальності у розмірі 384907,08 грн.; начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру стягувати завдані державі збитки у сумі 384 907,08 грн. щомісяця в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення майора ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із правомірністю наказу командира військової частини НОМЕР_1 №174 від 08.12.2025р. та наказу командира військової частини НОМЕР_2 №294 від 26.12.2025р., ОСОБА_1 оскаржив їх в судовому порядку.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , виходив з того, що проекти наказів командира військової частини НОМЕР_1 про виплати додаткової винагороди виготовлені та підписані, як виконавцем, начальником відділення персоналу та стройового штабу військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 в межах його компетенції, що стало наслідком їх підписання командиром вказаної військової частини та проведення на їх підставі виплати грошової допомоги особам, які були вказані у наказах. Зазначене, за висновками суду, свідчить про те, що позивачем порушені приписи Порядку №260, що і призвело до настання для нього матеріальної відповідальності. Позивач не навів невідповідності встановлених службовим розслідувань фактів реальним обставинам та не спростував їх. При цьому, суд звернув увагу, що переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом. Враховуючи, що причиною притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності стало безпідставне нарахування додаткової грошової винагороди військовослужбовцям, які не мали право на такі виплати, Закон №160-IX містить пряму заборону притягувати позивача до меншої, тобто обмеженої відповідальності, навіть в разі завдання такої шкоди з необережності, як в даному випадку наголошує Тара І.В.
Суд не прийняв до уваги посилання позивача на проведення військовою частиною НОМЕР_1 службового розслідування без участі ОСОБА_1 , без отримання від нього пояснень під час проведення службового розслідування, зазначивши, що позивач не надав суду доказів, що спростовують висновки службового розслідування. Відповідні висновки службового розслідування ґрунтуються на відомостях наказів на виплату додаткової винагороди, на яких міститься підпис позивача, як виконавця проєктів наказів та додатків до них, а тому дане формальне порушення не може бути підставою для звільнення позивача від відповідальності за заподіяну шкоду державі.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних рішень в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності відповідачами повно з`ясовано обставини події настання збитків у вигляді зайво виплачених коштів.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу в Україні» від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999р. №548-XIV (далі - Статут).
За положенням ст.ст.5, 6, 8 Загальних положень Статуту, внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.
За ст.ст.11,16 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999р. № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).
Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Як вбачається із ст.4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожною військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
За приписами ст.5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Пунктами 26 та 27 Розділу 1 Частини І Статуту визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Відповідно до ст.ст.26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019р. № 160-IX (далі - Закон № 160-IX).
Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано (п.5 ч.1 ст.1 Закону №160-ІХ).
Приписами ч.1, ч.2 ст.3 Закону № 160-IX передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених ст.9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. 
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Враховуючи наведене, лише за одночасного доведення належними доказами наявності всіх чотирьох вищезазначених умов для притягнення особи до матеріальної відповідальності можливе притягнення військовослужбовця до одного з видів матеріальної відповідальності.
Згідно ч.1 ст.6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до ст.7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Порядок проведення службового розслідування визначено положеннями ст.8 Закону №160-ІХ.
Так, посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника)
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.
Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Аналіз наведених норм свідчить, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків, та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017р. № 608 (далі - Порядок № 608).
Згідно абз.4 п.2 розділу I Порядку №608 службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції", а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Відповідно до п.1 розділу ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Згідно п.3,4 цього ж розділу Порядку №608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Службове розслідування у випадках, передбачених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, може проводитись з усуненням військовослужбовця, дисциплінарне правопорушення якого підлягає розслідуванню, від виконання службових обов`язків, про що видається наказ із зазначенням причин усунення.
Як вже зазначалося колегією суддів, за результатами аудиту використання коштів та майна військової частини НОМЕР_1 представниками третього управляння внутрішнього аудиту було виявлено порушення абз.16, 22 п.2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018р. №260, а саме: військовослужбовцям за періоди їх перебування у відпустках або на лікуванні здійснювалися виплати додаткової винагороди, що призвело до зайвого витрачання бюджетних коштів.
Зокрема, солдат ОСОБА_5 з 29.01.2024р. по 12.02.2024р. перебував у щорічній основній відпустці, що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.01.2024р. №32, від 13.02.2024р. №51. Згідно рапорту начальника бази зберігання озброєння, техніки та майна спеціальних військ полковника ОСОБА_6 від 01.06.2024р. вх.№ 469/5 період перебування солдата ОСОБА_5 в лютому 2024 року з 01.02.2024р. по 12.02.2024р. у відпустці не був включений у виплату додаткової винагороди. Однак, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.06.2024р. №474 солдату ОСОБА_5 здійснена виплата додаткової винагороди за повний місяць з 01.02.2024р. по 29.02.2024р., без врахування періоду перебування у відпустці з 01.02.2024р. по 12.02.2024р.
Солдат ОСОБА_7 з 06.03.2024р. по 20.03.2024р. перебував у щорічній основній відпустці, що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.03.2024р. №72, від 21.03.2024р. №89. Згідно рапорту командира батальйону матеріально-технічного забезпечення підполковника ОСОБА_8 від 01.06.2024р. вх.№469/7 період перебування солдата ОСОБА_7 у відпустці не був включений у виплату додаткової винагороди. Однак, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.06.2024р. №474, солдату ОСОБА_7 здійснена виплата додаткової винагороди за повний місяць з 01.03.2024р. по 31.03.2024р.
Капітан ОСОБА_9 з 16.04.2024р. по 13.06.2024р. перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_4 , що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.04.2024р. №119, від 13.06.2024р. №177. Згідно рапорту начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_10 від 01.06.2024р. вх.№469/2 період перебування капітана ОСОБА_9 на лікуванні не був включений у виплату додаткової винагороди. Однак, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.06.2024р. №474 капітану ОСОБА_9 здійснена виплата додаткової винагороди в квітні за період з 01.04.2024р. по 08.04.2024р. та з 16.04.2024р. по 30.04.2024р. Період перебування на лікуванні з 16.04.2024р. по 30.04.2024р. не був врахований.
Старший солдат ОСОБА_11 з 27.05.2024р. по 31.05.2024р. перебував на стаціонарному лікуванні у КП “1-а Міська клінічна лікарня Полтавської міської ради”, що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.05.2024р. №160, від 01.06.2024р. №165. Згідно рапорту начальника бази зберігання озброєння, техніки та майна спеціальних військ полковника ОСОБА_6 від 01.08.2024р. вх.№650/3 період перебування старшого солдата ОСОБА_11 на лікуванні не був включений у виплату додаткової винагороди. Однак, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.08.2024р. №677 старшому солдату ОСОБА_11 здійснена виплата додаткової винагороди за період з 01.05.2024р. по 31.05.2024р., тобто без вирахування перебування військовослужбовця на лікуванні.
Старший лейтенант ОСОБА_12 з 10.06.2024р. по 04.07.2024р. перебував на стаціонарному лікуванні у КП “Полтавська 5-а Міська лікарня”, у КП “2-а Міська клінічна лікарня Полтавської міської ради”, що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.06.2024р. №174, від 20.06.2024р. №184, від 04.07.2024р. №203. Згідно рапортів начальника бази зберігання озброєння, техніки та майна спеціальних військ полковника ОСОБА_6 від 01.08.2024о. вх.№650/8, від 01.08.2024р. вх.№650/4, періоди перебування ст. лейтенанта ОСОБА_12 на лікуванні в червні з 10.06.2024р. по 30.06.2026р. та в липні з 01.07.2024р. по 08.07.2024р. не були включені у виплату додаткової винагороди. Однак, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.08.2024р. №677 старшому лейтенанту ОСОБА_12 здійснена виплата додаткової винагороди за період з 01.06.2024р. по 30.06.2024р. та 01.07.2024р. по 31.07.2024р., але період перебування на лікуванні з 10.06.2024р. по 04.07.2024р. не був врахований.
Солдат ОСОБА_13 з 25.06.2024р. по 12.08.2024р. перебував на стаціонарному лікуванні у некомерційному підприємстві “Госпіталь ветеранів війни” м.Житомир, що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.06.2024р. №191, від 12.08.2024р. №247. Згідно рапорту начальника бази зберігання озброєння, техніки та майна спеціальних військ полковника ОСОБА_14 від 01.08.2024р. вх.№650/6 період перебування солдата ОСОБА_13 на лікуванні в червні 2024 з 25.06.2024р. по 30.06.2024р. не був включений у виплату додаткової винагороди, а за липень місяць він взагалі не був поданий на виплату. Однак, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) від 01.08.2024р. №677, солдату ОСОБА_13 здійснена виплата додаткової винагороди за період з 01.06.2024р. по 09.06.2024р., з 25.06.2024р. по 30.06.2024р. та з 01.07.2024р. по 31.07.2024р., але період перебування на лікуванні з 25.06.2024р. по 31.07.2024р. не був врахований.
Солдат ОСОБА_15 з 20.04.2024р. по 06.05.2024р. перебував у щорічній основній відпустці, що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.04.2024р. №122, від 07.05.2024р. №140. Згідно рапорту начальника бази зберігання озброєння, техніки та майна спеціальних військ полковника ОСОБА_6 від 01.08.2024р. вх.№650/1 період перебування солдата ОСОБА_15 у відпустці за травень з 01.05.2024р. по 06.05.2024р. не був включений у виплату додаткової винагороди. Однак, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2024р. №677, солдату ОСОБА_15 здійснена виплата додаткової винагороди за повний місяць з 01.05.2024р. по 31.05.2024р., тобто без вирахування перебування військовослужбовця у відпустці.
Старший лейтенант ОСОБА_16 з 24.04.2024р. по 05.05.2024р. перебував у відпустці за сімейними обставинами, що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.04.2024р. №126 та від 06.05.2024р. №139. З 11.06.2024р. по 27.06.2024р. перебував у щорічній основній відпустці, що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.06.2024р. №174 та від 28.06.2024р. №195. Згідно рапортів командира батальйону матеріально-технічного забезпечення підполковника ОСОБА_8 від 01.08.2024р. вх.№650/9, вх.№650/10, періоди перебування старшого лейтенанта ОСОБА_16 у відпустках за травень з 01.05.2024р. по 05.05.2024р. та за червень з 11.06.2024р. по 27.06.2024р. не були включені у виплату додаткової винагороди. Однак, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.08.2024р. №677, старшому лейтенанту ОСОБА_16 здійснена виплата додаткової винагороди за період з 01.05.2024р. по 31.05.2024р. та з 01.06.2024р. по 30.06.2024р., але періоди перебування у відпустках з 01.05.2024р. по 05.05.2024р. та з 11.06.2024р. по 27.06.2024р. не були враховані.
Штаб-сержант ОСОБА_17 з 27.05.2024р. по 10.06.2024р. перебував у щорічній основній відпустці, що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.05.2024р. №159, від 11.06.2024р. №175. Згідно рапортів командира батальйону матеріально-технічного забезпечення підполковника ОСОБА_8 від 01.08.2024р. вх.№650/9, 650/10, періоди перебування штаб-сержанта ОСОБА_18 у відпустці не були включені у виплату додаткової винагороди за травень, червень 2024 року. Однак, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.08.2024р. №677, штаб-сержанту ОСОБА_18 здійснена виплата додаткової винагороди за період з 01.05.2024р. по 31.05.2024р. та з 01.06.2024р. по 30.06.2024р., але перебування у відпустці з 27.05.2024р. по 10.06.2024р. не було враховано.
Солдат ОСОБА_19 з 07.10.2024р. по 21.10.2024р. перебував у щорічній основній відпустці, що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.10.2024р. №307, від 22.10.2024р. №324. Згідно рапорту начальника ремонтно-технічної бази підполковника ОСОБА_20 від 01.11.2024р. вх.№ 956/7, період перебування солдат ОСОБА_19 у відпустці не був включений у виплату додаткової винагороди. Однак, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.11.2024р. №1024 солдату ОСОБА_19 здійснена виплата додаткової винагороди за повний місяць з 01.10.2024р. по 31.10.2024р., але період перебування у відпустці з 07.10.2024р. по 21.10.2024р. не був врахований.
Також, встановлено порушення абз.14 п.2 розділу XXXIV Порядку №260 (у редакції на відповідний період), військовослужбовцям, які не здійснювали оперативне (бойове) управління військовими частинами (підрозділами)..., але військовою частиною здійснено виплату додаткової винагороди (з розрахунку 50,00 тис.грн.), що призвело до зайвого витрачання бюджетних коштів.
Зокрема, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_5 від 01.08.2024р. №385 солдат ОСОБА_2 з 01.07.2024р. по 17.07.2024р. виконував бойові (спеціальні) завдання у складі 47 оіб ОТУ “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” з інженерної розвідки річок Лопань, АДРЕСА_1 , Уда, ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 . Відповідно до абз. 16 п. 2 розділу XXXIV Порядку №260 солдату ОСОБА_2 за період з з 01.07.2024р. по 17.07.2024р. передбачено виплату додаткової винагороди (з розрахунку 30,00 тис.грн.). Однак, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2024р. №677 зі змінами, внесеними наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2024р. №766, солдату ОСОБА_2 за період з 01.07.2024р. по 17.07.2024р. військовою частиною НОМЕР_1 здійснено виплату додаткової винагороди (з розрахунку 50,00 тис.грн.), що призвело до зайвого витрачання бюджетних коштів на суму 15354,83 грн. (в тому числі: військовий збір – 164,52 грн., ПДФО – 1974,19 грн., ЄСВ – 2412,90 грн.). 
Аналогічно встановлено ще 15 випадків переплати додаткової грошової винагороди на підставі довідки військової частини НОМЕР_5 від 03.06.2024р. №81 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2024р. №677; на підставі довідки військової частини НОМЕР_5 від 01.07.2024р. №153 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2024р. №677; на підставі довідки військової частини НОМЕР_5 від 01.09.2024р. №536 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2024р. №893; на підставі довідки військової частини НОМЕР_6 від 02.09.2024р. №1498 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2024р. №893; на підставі довідки військової частини НОМЕР_6 від 30.09.2024 № 1695 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2024р. №1024; на підставі довідки військової частини НОМЕР_6 від 31.10.2024р. №1911 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2024р. №1024; на підставі довідки військової частини НОМЕР_5 від 01.11.2024р. №926 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2024р. №1024; на підставі довідки військової частини НОМЕР_5 від 01.12.2024р. №1158/ОКП згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2024р. №1172; на підставі довідки військової частини НОМЕР_6 від 30.11.2024р. №1609 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2024р. №1172; на підставі довідки військової частини НОМЕР_6 від 09.12.2024р. №2207 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2025р. №12.
Накази командира військової частини НОМЕР_1 «Про здійснення виплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 » від 01.08.2024р. №677, від 26.09.2024р. №893, від 01.11.2024р. №1024, від 04.12.2024р. №1172, від 05.01.2025р. №12, від 23.08.2024р. №766, були розроблені колишнім начальником відділення персоналу та стройового військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 , що засвідчено його підписом.
Службовим розслідуванням встановлено, що начальником відділення персоналу та стройового штабу військової частини (на той час майором ОСОБА_1 ) на підставі рапортів командирів підрозділів особисто відпрацьовувалися проекти наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про здійснення виплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 », та встановлено, що військовослужбовцям за періоди їх перебування у відпустках або на лікуванні здійснювалася переплата додаткової винагороди, та особам які не залучались до оперативного (бойового) управління військовими частинами (підрозділами) в ході виконання бойових (спеціальних) завдань.
При цьому, командири підрозділів військової частини НОМЕР_1 подавали рапорти на виплату додаткової винагороди, у яких вірно були визначені періоди їх виплати підлеглому особовому складу. 
Колишнім начальником відділення персоналу та стройового штабу військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 невірно були зазначені періоди виконання особовим складом бойових (спеціальних) завдань в наказах командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про здійснення виплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ».
В подальшому на підставі цих наказів було здійснено невірне нарахування додаткової винагороди особовому складу, що спричинило зайве витрачання бюджетних коштів.
Під час відпрацювання проектів наказів майором ОСОБА_1 були допущені порушення вимог абз.14 п. 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018р. №260, а саме: вказані в наказах військовослужбовці для виплати додаткової винагороди (з розрахунку 50,00 тис.грн.), зазначені як військовослужбовці, що виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно…, що суперечить отриманим довідкам з військових частин, до складу яких ці військовослужбовці були відряджені.
Службовим розслідування встановлено, що власна неуважність, неналежне виконання обов`язків військової служби майором ОСОБА_1 та невірне розуміння ним керівних документів, які регламентують порядок виплати додаткової винагороди, стало наслідком підготовки з порушеннями проектів наказів командира військової частини НОМЕР_1 «Про здійснення виплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 », що спричинило збитки, які нанесені внаслідок зайвої виплати додаткової винагороди військовослужбовцям на загальну суму 384907,08 грн. 
При зверненні з даним позовом до суду та в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує та не спростовує встановлений аудитом та в подальшому підтверджений висновком службового розслідування факт зайвої виплати військовослужбовцям додаткової винагороди.
За твердженнями позивача, у його діях відсутня вина у безпідставній виплаті військовослужбовцям військової частини додаткової грошової винагороди, оскільки відповідні проекти наказів на виплату в подальшому погоджувалися начальником фінансово-економічної служби.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість таких доводів позивача, оскільки відповідно до п.1.4 Інструкції з діловодства у Збройних силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024р. №40, персональну відповідальність за зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні документів, їх відповідність чинному законодавству України рівною мірою несуть посадові особи, які їх відпрацьовують, погоджують та візують відповідно до компетенції.
Згідно п. 2.7.20.1 Інструкції №40 посадова особа, якій подано документ на погодження, проводить його погодження лише в межах своїх повноважень, без внесення коригувань до змісту документа.
Відповідно до п.п 2.8.1.3. п. 2.8 Інструкції №40 накази (директиви, розпорядження) розробляються за рішенням командира (керівника) військової частини (установи) для вирішення необхідних питань, усунення можливих невідповідностей у чинних наказах, уникнення великої кількості наказів з одного й того самого питання або в ініціативному порядку з відповідним обґрунтуванням. 
Подання розробником пропозицій щодо підготовки наказів або внесення змін до існуючих наказів має починатися з ретельного вивчення суті питання, яке підлягає вирішенню, законодавчих та інших нормативно-правових актів, усього переліку чинних наказів, які регулюють це питання, міжнародних зобов`язань України, інших додаткових матеріалів (звітів, пропозицій, узагальнень, доповідей, актів тощо). 
Під час розроблення проєкту наказу (директиви) головні виконавці (виконавці) аналізують стан справ у відповідній сфері правового регулювання, причини, які зумовлюють необхідність підготовки проєкту наказу, визначають предмет правового регулювання, механізм вирішення питання, що потребує врегулювання, передбачають правила і процедури, які, зокрема, унеможливлювали б вчинення корупційних правопорушень. 
Крім того, розробник (головний виконавець) визначає потребу в матеріальних, фінансових та інших ресурсах, необхідних для виконання передбачених у наказі заходів.
Колегія суддів зазначає, що у даному випадку вина майора ОСОБА_1 виражається у формі недбалого ставлення останнього до виконання своїх обов`язків, а саме: обов`язків під час підготовки проектів наказів командира військової частини НОМЕР_1 «Про здійснення виплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 » та невиконання вимог пункту 2.8.1.3 Інструкції №40.
Що ж до посилань апелянта на те, що неналежне виконання обов`язків (необережність) згідно із Законом № 160-IX передбачає обмежену, а не повну відповідальність, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки п.1 ч.1 ст.6 Закону №160-ІХ передбачено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
А відтак, враховуючи встановлений факт безпідставного нарахування додаткової грошової винагороди військовослужбовцям, які не мали право на такі виплати, ОСОБА_1 правомірно притягнуто до повної матеріальної відповідальності.
Також, позивач наполягає на порушенні військовою частиною НОМЕР_1 процедури проведення службового розслідування, а саме: неповідомлення ОСОБА_1 про призначення та проведення службового розслідування, не відібрання пояснень у військовослужбовця.
У цьому аспекті колегія суддів зазначає, що розділом ІV Порядку № 608 урегульовано питання щодо повноважень осіб під час службового розслідування, зокрема, пункт 1 цього розділу визначає обов`язки осіб, які проводять службове розслідування, а пункт 2 - їх права, пункт 3 - права військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування.
Пунктом 2 розділу IV Порядку № 608 визначено, що особи, які проводять службове розслідування, мають право, зокрема, запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, отримувати письмові пояснення.
Отже, витребування пояснень при проведенні службового розслідуванні не є обов`язком для особи, яка його проводить.
Надання пояснень військовослужбовцем є лише одним з джерел отримання інформації, необхідної для встановлення обставин в межах службового розслідування, однак відсутність таких не перешкоджає проведенню службового розслідування та, за умови дотримання вимог щодо всебічності, повноти, своєчасності та об`єктивності проведення службового розслідування, притягненню військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2026 року по справі №480/2475/23.
Колегія суддів зазначає, що у цій справі судами не встановлено, що відсутність пояснень військовослужбовця вплинуло на повноту та об`єктивність висновків службового розслідування. Матеріалами справи підтверджено та апелянтом не спростовано, що зміст сформованих позивачем наказів про виплату не узгоджується зі змістом первинних документів, на підставі яких формувалися відповідні накази.
Ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій ОСОБА_1 не надав доказів, що спростовують висновки службового розслідування, які ґрунтуються на відомостях у наказах на виплату додаткової винагороди та на яких міститься підпис позивача, як виконавця проєкту наказу та додатків до нього,
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, а тому підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 та скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року колегія суддів не вбачає. 
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 12 травня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова
Судді: А.І. Бітов
О.В. Лук`янчук