Справа № 595/601/25
Провадження № 2/595/17/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.06.2026 

Бучацький районний суд Тернопільської області
у складі: головуючого судді Тхорик І.І.
з участю секретаря судового засідання Єдинак Л.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Золотопотіцької селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: КП «Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації», про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської сільської ради, визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та визнання права власності,-
ВСТАНОВИВ:
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник – адвокат Оринник Н.С., звернулися в суд з даним позовом до відповідачів ОСОБА_3 , Золотопотіцької селищної ради, третя особа: КП «Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації», в якому просять наступне:
- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Миколаївської сільської ради № 41 від 25.10.2007, згідно якого оформлено право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на житловий будинок;
- скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Бучацьке бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 21443068 від 16.12.2007 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , номер запису 115 в книзі 39 за ОСОБА_4 , з одночасним припиненням права власності на вказаний житловий будинок;
- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради 16.12.2007 та зареєстроване в КП «Бучацьке БТІ» під № НОМЕР_2 у книзі № 39, згідно якого зареєстроване право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , як за членом колишнього колгоспного двору;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , як за членом колишнього колгоспного двору.
Заявлені вимоги вмотивовані тим, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 29.08.1971 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із  ОСОБА_4 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 ». Шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 розірваний, прізвище жінки після розірвання шлюбу – « ОСОБА_9 ». ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . ОСОБА_4 після реєстарції шлюбу із ОСОБА_1 почав проживати у будинку по АДРЕСА_1 , що належав батькам дружини. Вказане підтверджується копіями погосподаських книг з 1953 по 2015 роки. У цьому будинку він був зареєстрований та проживав до дня своєї смерті, не зважаючи на розірвання шлюбу із дружиною. Домогосподарство, де проживали вищезазначені особи, належало до суспільної групи колгоспний двір. 20.12.1990 було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , що належало колгоспному двору на чотирьох осіб, що підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності на будинковолодіння від 20.12.1990. Оригінал вказаного свідоцтва втрачений. Згідно копії погосподарської книги з 1991-1995 роки у домогосподарстві, де головою двору був ОСОБА_4 разом з ним проживали: ОСОБА_8 - дружина (після розірвання шлюбу у 2001 році - ОСОБА_9 ), ОСОБА_2 - син. Четвертим членом колгоспного двору у свідоцтві про право приватної власності на будинковолодіння від 20.12.1990 врахований батько позивачки, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У погосподарській книзі за 1986-1990 роки наявні записи про його проживання у вказаному домогосподарстві. Інших осіб, які станом на 1991 рік проживали у цьому будинку не було. Отже, ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 мали у власності по 1/4 житлового будинку по АДРЕСА_1 , як члени колишнього колгоспного двору. За життя жоден із співвласників не зареєстрував належним чином право власності на свої частки у будинку. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 . Згідно довідки старости Миколаївського старостинського округу № 48 від 11.04.2025 на день смерті ОСОБА_4 разом з ним перебувала на реєстраційному обліку ОСОБА_11 (колишня дружина). Після смерті ОСОБА_4 , його син, ОСОБА_2 , вирішив подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини та успадкувати частку батька у житловому будинку по АДРЕСА_1 , проте, дізнався у нотаріуса, що наявний заповіт на іншу людину (співмешканку померлого, відповідача у справі). Крім того, ОСОБА_2 дізнався, що на батька зареєстрований цілий будинок одноосібно, а не лише належна йому 1/4 частка колгоспного двору. Після подання адвокатського запиту до КП Бучацьке районне БТІ” стало відомо, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 грудня 2007 року власником цілого житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 . Згідно ст.120 ЦК УРСР та п. 6 постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності від 22.12.1995 №20» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. ОСОБА_4 , який у свідоцтві про право приватної власності на будинковолодіння від 20.12.1990, вказаний як голова двору і якому належала 1/4 домоволодіння, безпідставно у 2007 році зареєстрував право власності на цілий будинок одноосібно на себе. У зв`язку із незаконною реєстрацією права власності одноосібно на ОСОБА_4 позивачі позбавлені можливості зареєструвати право власності на належні їм частки у колгоспному дворі, а ОСОБА_1 ще й додатково втратила право на частку батька, яку успадкувала після його смерті. Таким чином, шляхом незаконної реєстрації права власності на нерухоме майно за іншою людиною, порушені права позивачів. Щодо спадкування 1/4 частки будинку ОСОБА_1 , зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_5 в управління його спадковим майном вступила дочка, ОСОБА_8 , яка прийняла спадщину, як спадкоємець І черги, вступивши в управління спадковим майном померлого батька згідно вимог ст. 549 ЦК УРСР. Інших спадкоємців І черги, які прийняли спадщину немає. Відомості про заповіт від імені ОСОБА_5 відсутні. Розмір часток співвласників колгоспного двору змінився наступним чином: ОСОБА_4 - , ОСОБА_2 - , ОСОБА_10 1/4 + 1/4 = Відомості про заведені спадкові справи відсутні. ОСОБА_1 не оформила належним чином спадкові права на майно, що залишилось після смерті батька, а після смерті колишнього чоловіка дізналась, що вона позбавлена цього права через незаконну реєстрацію права власності на житловий будинок за колишнім чоловіком. Зареєструвати право власності на належні позивачам частки у колгоспному дворі позивачі не мають можливості, оскільки наявна реєстрація права власності за померлим ОСОБА_4 , яка станом на сьогодні не скасована. У свідоцтві про право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , що належало колгоспному двору на чотирьох осіб від 20.12.1990 вказаний номер будинку - 3. У свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 25 жовтня 2007 року номер будинку - 9. Інвентаризаційна справа по житловому будинку по АДРЕСА_1 , яка знаходиться в КП «Бучацьке районне БТІ» містить обидва свідоцтва на право власності. При цьому, на титульній сторінці наявне виправлення номеру будинку з «3» на «9». Вказане підтверджує, що будинок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 є одним і тим самим нерухомим майном. Із погосподарських книг за 1953-2015 роки видно, що члени домогосподарства не вибували з нього і проживали там протягом усього життя. Станом на 1991-1995 роки та у 2015 році проживають тіж самі особи. У погосподарській книзі на 2011-2015 роки наявний запис про адресу будинку - АДРЕСА_1 . Відповідно, можна прийти до висновку, що спір стосується одного і того ж будинку. Позивачам відомо, що ОСОБА_4 склав заповіт на ім`я ОСОБА_3 . Отже, саме вона є правонаступником прав та обов`язків померлого як спадкоємець за заповітом. Після витребування судом копії спадкової справи вказана обставина буде підтверджена.
Ухвалою суду від 25 квітня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження.
30 червня 2025 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивачів ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 – адвоката Оринник Н.С., про витребування доказів. Витребувано у приватного нотаріуса Іванів Л.І. (вул. Підгаєцька, 12, м. Бучач, Тернопільська обл.) наступне: належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ; інформацію про те чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо так, то надати її належним чином завірену копію. Витребувано у Комунального підприємства «Бучацьке районне БТІ» (вул. Галицька, 105, м. Бучач, Тернопільська обл., 48403) належним чином завірені копії документів, а саме: запису № 104 з реєстрової книги із записом про право власності ОСОБА_4 на житловий будинок по АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності на домоволодіння колгоспного двору, видане 20.12.1990); запису № 115 з реєстрової книги № 39 із записом про право власності ОСОБА_4 на житловий будинок по АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно , видане 16.12.2007); інвентарної справи по житловому будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_4 . Витребувано у Золотопотіцької ОТГ (вул. Д. Галицького, 124, смт Золотий Потік Чортківського району Тернопільської області, 48451) належним чином завірені копії погосподарських книг за 1985 – 2025 роки по домогосподарству, якому станом на сьогодні присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .
21 липня 2025 року на адресу суду від т.в.о. селищного голови Золотопотіцької селищної ради Чортківського району Тернопільської області надійшла відповідь № 729/2-09 від 11.07.2025 на виконання ухвали Бучацького районного суду від 02.07.2025. 
23 липня 2025 року на адресу суду від приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Іванів Л.І. надійшов лист за № 120/02-16 від 19.07.2025 разом із копією спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 
04 вересня 2025 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивачів ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 – адвоката Оринник Н.С., про витребування доказів.Витребувано у Бучацької державної нотаріальної контори (вул. Міцкевича, 8, м. Бучач Чортківського району Тернопільської області) інформацію про те, чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо так, то витребувано її належним чином завірену копію.
19 листопада 2025 року на адресу суду від завідувача Бучацької державної нотаріальної контори Максимович Л.В. надійшов лист за № 164/01-24 від 14.11.2025 на виконання ухвали суду від 04.09.2025, в якій повідомили, що спадкова справа щодо майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 14.11.2025 Бучацькою державною нотаріальною конторою не заводилась. 
19 листопада 2025 року на адресу суду від КП «Бучацьке бюро технічної інвентаризації» надійшов лист за № 614 від 12.11.2025 на виконання ухвали суду від 30.06.2025.
27 листопада 2025 року ухвалою суду залучено до участі у даній цивільній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Золотопотіцьку селищну раду (код ЄДРПОУ 04392735, вул. Д.Галицького, 124, смт Золотий Потік Чортківського району Тернопільської області, 48451).
16 грудня 2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: КП «Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації», Золотопотіцька селищна рада, про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської сільської ради, визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та визнання права власності та призначено справу до судового розгляду по суті.
16 березня 2026 року ухвалою задоволено клопотання представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , адвоката Оринник Н.С., поновлено представнику позивачів, адвокату Оринник Н.С., строк на подання клопотання про зміну процесуального статусу особи. Змінено процесуальний статус Золотопотіцької селищної ради (код ЄДРПОУ 04392735, вул. Д.Галицького, 124, смт Золотий Потік Чортківського району Тернопільської області 48451) у цивільній справі № 595/601/25 з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на відповідача.
15 травня 2026 року від представника позивачів, адвоката Оринник Н.С. на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення, в яких вона стверджує, що частину домоволодіння, що належала померлому ОСОБА_5 , успадкувала його дочка, як спадкоємець І черги. У судовому засіданні, яке відбулось 14.05.2026 представник відповідача, вперше у вступному слові висловив позицію сторони відповідача у справі. У зв`язку з тим, що раніше відповідач не надавав жодні пояснення, вважає за необхідне надати суду додаткові пояснення з метою спростування позиції відповідача. Відповідач стверджує, що частка ОСОБА_5 не успадкувалась, а розділилась в рівних частках між членами колгоспного двору, оскільки станом на день смерті спадкодавця спадкування колгоспного двору не було і частки у власності могли спадкуватись лише з 15.04.1991, після введення в дію Закону УРСР «Про власність». Також відповідач посилається на ст. 563 ЦК УРСР 1963 року, у якій зазначено, що в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. З наведеним не погоджується та стверджує, що відносини спадкування існували і до 15.04.1991. Тим більше, до відносин спадкування, які виникли 11.07.1990, у зв`язку із смертю ОСОБА_5 застосовується Закон УРСР «Про власність» (697-12), який вступив в дію 15.04.1991. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_5 . Йому належала 1/4 частина домогосподарства, яке відносилось до суспільної групи колгоспний двір. Позивач, ОСОБА_1 , є його дочкою та успадкувала належну батькові частку як спадкоємець І черги спадкування за законом. На час смерті ОСОБА_5 діяв Закон СРСР «Про власність в СРСР» №1305-1 від 06.03.1990. Постанова ВР УРСР “Про введення в дію Закону УРСР «Про власність» містить пункт 4, згідно якого правила, що містяться в Законі УРСР «Про власність» (697-12) і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР «Про власність», тобто з 01 липня 1990 року. Так, для того, щоб застосовувати положення нового Закону УРСР «Про власність» з 01.07.1990 необхідним є дотримання двох умов: конкретні положення мають існувати і в старому Законі СРСР «Про власність в СРСР» № 1305-1 від 06.03.1990 (набув чинності 01.07.1990) і в новому Законі УРСР «Про власність». Відносини спадкування були передбачені у Законі СРСР «Про власність в СРСР» N 1305-1. Частина 2 статті 2 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачає, що відносини власності, не передбачені цим Законом, регулюються законодавчими актами Союзу РСР, союзних і автономних республік, які видаються відповідно до нього. Частина 1 статті 6 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачає, що власність громадян створюється і примножується за рахунок інших трудових доходів від участі в суспільному виробництві, від ведення власного господарства і доходів від коштів, вкладених у кредитні установи, акції та інші цінні папери, набуття майна у спадщину і на інших підставах, які допускаються законом. Стаття 2 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачала, що відносини, які не регулюються цим законом, регулюються законодавчими актами Союзу РСР. Відносини спадкування, про які згадуються у статті 6 Закону регулювались на той час ЦК УРСР в редакції від 18.07.1963, де у статтях 524, 527 та 529 передбачено спадкування за законом та заповітом, особи, які можуть бути спадкоємцями та особи, які відносяться до І черги спадкування за законом. Далі, щодо нового Закону УРСР «Про власність». Так, частина 2 статті 8 Закону УРСР «Про власність» визначає, що відносини власності, не врегульовані цим Законом, регулюються Цивільним кодексом УРСР (1540-06) та іншими законодавчими актами. Частина 2 статті 12 Закону УРСР «Про власність» визначає, що громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Цивільний кодекс УРСР (1540-06), про який йдеться у ст. 8 Закону УРСР «Про власність» це той самий кодекс у тій самій редакції, який діяв і під час дії Закону СРСР «Про власність в СРСР». Він був незмінний. Отже, положення щодо спадкування, визначені у статтях 524, 527 та 529 ті ж самі. З наведеного вбачається, що вимогу, визначену у п. 4 постанови ВР УРСР «Про введення в дію Закону УРСР «Про власність» дотримано. Відносини спадкування передбачені як у Законі Української РСР «Про власність» (697-12) так і у Законі СРСР «Про власність в СРСР» та регулювались спеціальним нормативним актом - ЦК УРСР. Більше того, стаття 563 ЦК УРСР, відповідно до якої в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається і на яку звертав увагу відповідач, існувала у ЦК УРСР до 16.12.1993. Тобто, після введення Закону УРСР «Про власність» 1991 року, який фактично вже дозволяв спадкування часток у колгоспному дворі. При цьому, відповідач стверджує, що з 15.04.1991 спадкування часток колгоспного двору дозволяється. Виникає колізія у розумінні, як застосовувати статтю 563 ЦК УРСР. Згідно з роз`ясненням, викладеним у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 24 червня 1983 р. N 4 ( v0004700-83 ) «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюються на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу в радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо) спадщина на відповідну частку майна, що збереглося, відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Вважає, що зміна законодавства є якраз однією із тих «інших підстав» припинення колгоспного двору. Також у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності» зазначено, що згідно зі статтею 4 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Наведені положення також зазначаються і у постанові Верховного Суду від 06 липня 2023 року справа № 748/490/21. Враховуючи те, що п. 4 постанови ВР УРСР «Про введення в дію Закону УРСР «Про власність» прямо вказує на те, що з 01.07.1990 застосовується новий Закон УРСР «Про власність» до правовідносин, які були передбачені у обох Законах «Про власність», то чітко зрозуміло, що спадкування частки колгоспного двору допускається. Тим більше у судовому засіданні відповідач погодився з тим, що з дня введення в дію Закону УРСР «Про власність» таке спадкування законне. Пункт 4 постанови ВР УРСР «Про введення в дію Закону УРСР «Про власність» лише вказав конкретні випадки, коли новий закон може застосовуватись раніше. Важливо також те, що частки у домоволодінні сторін перебували не у спільній сумісній власності, а у спільній частковій власності. Свідоцтвом про право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 від 20.12.1990 було виділено частки членам домогосподарства - чотирьом членам по 1/4. Саме з цих підстав не можна стверджувати, що частка померлого ОСОБА_5 просто умовно розділилась між іншими членами колгоспного двору. Таке могло б допускатись лише у тому випадку, якщо б не було правовстановлюючого документу на домоволодіння.
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник, адвокат Оринник Н.С., в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник позивачів, адвокат Оринник Н.С. через канцелярію суду подала письмове клопотання, в якому просила розглядати справу без її та позивачів участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 та її представник, адвокат Захарчук Ю.В., в судове засідання не прибули, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Представник відповідачки, адвокат Захарчук Ю.В., через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу без його та відповідача участі, позовні вимоги визнає частково. Додатково зазначив, що у відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», судам роз`яснюється, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, У відповідності із частиною першою статті 120, статтею 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У разі смерті одного з членів колгоспного двору, спадщина на спільне майно господарства за наявності інших його членів, не відкривалася. Це було можливим лише після смерті останнього члена двору. В разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається, що слідує з ч.1 ст. 563 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року). З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УPCP 1963 року. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15. Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5- 24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Зважаючи на викладене, просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .
Представник відповідача Золотопотіцької селищної ради в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог КП «Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. В матеріалах цивільної справи міститься лист начальника КП «Бучацьке БТІ» М.Ткачук за № 292 від 26.05.2025, який надійшов на електронну адресу суду 26.05.2025, в якому вона просить розглядати справу без участі КП «Бучацьке БТІ». 
Заслухавши представників сторін, дослідивши обставини, на які сторони посилаються, як на обґрунтування своїх позицій, оцінивши надані ними докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що визначений законом.
Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З аналізу вказаних норм закону вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа, в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні. 
Судом установлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Губин Бучацького району Тернопільської області, її батьками є: батько – ОСОБА_5 , мати – ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , повторно виданим Бучацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 09 квітня 2025 року. 
За даними Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00050562467 від 09 квітня 2025 року, 29 серпня 1971 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Бучацького району Тернопільської області складено актовий запис про шлюб № 16, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу – ОСОБА_7 . Шлюб між ними розірвано, про що 19 жовтня 2001 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучацького районного управління юстиції у Тернопільській області складено актовий запис № 105. 
ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Миколаївка Бучацького району Тернопільської області, його батьками є: батько – ОСОБА_4 , мати – ОСОБА_8 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим Миколаївською сільською радою Бучацького району Тернопільської області 19 березня 1987 року. 
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області України 28 жовтня 2004 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 розірвано, про що зроблено запис № 105, прізвище дружини після розірвання шлюбу – ОСОБА_9 . 
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Миколаївка Бучацького району Теропільської області, про що складено відповідний актовий запис № 15, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , повторно виданим Бучацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 09 квітня 2025 року. 
З довідки № 49, виданої Миколаївським старостинським округом Чортківського району Тернопільської області 11 квітня 2025 року, слідує, що згідно погосподарської книги за 1986-1990 р.р., на час смерті ОСОБА_5 (  ІНФОРМАЦІЯ_1 ) разом з ним проживали: ОСОБА_8 (дочка), ОСОБА_4 (зять), ОСОБА_2 (онук). В управління спадковим майном померлого ОСОБА_5 вступила дочка ОСОБА_8 . Згідно даних Миколаївської селищної ради заповіт ОСОБА_5 не посвідчувався. 
За даними висновку про вартість майна, складеного ТзОВ «Луцьк Дім Сервіс» 14 квітня 2025 року на замовлення ОСОБА_2 , ринкова вартість об`єкта оцінки – житлового будинку загальною площею 59,7 кв.м, житловою площею 45,3 кв.м, з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою по АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_4 , становить 110300,00 грн. 
Технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду, який знаходиться за адресою Колонія № 3, с. Миколаївка Бучацького району Тернопільської області, складений начальником БТІ 20.09.1990 на ім`я власника ОСОБА_4 (записи здійснені на російській мові).
Рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Бучацького району Тернопільської області № 41 від 25 жовтня 2007 року вирішено оформити право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 . Також вирішено видати свідоцтво про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 ОСОБА_4 . 
В грудні 2007 року ОСОБА_4 звернувся до Бучацького районного комунального бюро технічної інвентаризації із письмовою заявою, в якій просив зареєструвати право власності на будинковолодіння, яке належить йому, ОСОБА_4 , на підтвердження чого долучив рішення виконкому сільської ради. 
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 № 41, виданого Миколаївською сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету від 25 жовтня 2007 року, будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_4 . Свідоцтво зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 16 грудня 2007 року.
Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, сформованого КП «Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації» № 17069476 від 16.12.2007, КП «Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації» зареєстровано право приватної власності на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису 115 в книзі 39, реєстраційний номер: 21443068, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 16.12.2007.
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Миколаївка Чортківського району Тернопільської області, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 , повторно виданим Бучацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 09 квітня 2025 року. 
Як убачається з довідки № 63/01-24, виданої приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області 25 березня 2025 року представнику Хмирова О.В., Мотрук Г.П., приватний нотаріус немає можливості видати свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою в АДРЕСА_1 , після смерті батька – ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки від імені ОСОБА_4 складався та посвідчувався заповіт 09 вересня 2019 року Золотопотіцькою селищною радою Бучацького району Тернопільської області, зареєстрований в реєстрі за № 96; наявні відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за ОСОБА_4 . Враховуючи наведені вище факти, видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на ім`я ОСОБА_2 є неможливим. 
Згідно довідки № 48 від 11 квітня 2025 року, виданої старостою Миколаївського старостинського округу Золотопотіцької селищної ради Чортківського району Тернопільської області, ОСОБА_4 (спадкодавець), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент смерті належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 разом із спадкодавцем на реєстраційному обліку за вищевказаною адресою була зареєстрована колишня дружина, ОСОБА_11 . 
За даними свідоцтва про право особистої власності на домогосподарство, виданого 20.12.1990, виконком Бучацької районної ради народних депутатів посвідчує, що в цілому домогосподарство, яке складається з житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, яке знаходиться в АДРЕСА_2 , дійсно належить колгоспному двору, що складається з 4 членів, головою якого являється ОСОБА_4 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Бучацької районної Ради народних депутатів № 240.
Згідно довідки, виданої начальником бюро технічної інвентаризації Андрусишин 12.12.1990, домогосподарство АДРЕСА_2 , складається з житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами і є колгоспним двором, яке складається з чотирьох членів, головою якого являється ОСОБА_4 на підставі рішення Бучацького райвиконкому № 104. 
Як слідує з відповіді Миколаївського старостинського округу Золотопотіцької селищної ради Чортківського району Тернопільської області № 20 від 24.04.2025 на адвокатський запит № 70 від 16.04.2025, згідно погосподарських книг по Миколаївській сільській раді, за покійним ОСОБА_4 числиться один житловий будинок по АДРЕСА_1 . Погосподарські книги по Миколаївському старостинському округу 1947-2015 р.р. передані в архів Золотопотіцької селищної ради.
На підтвердження того, що домогосподарство, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , належить до категорії «колгоспний двір», стороною позивача надано копії погосподарських книг та копії облікових карток об`єкта по господарського обліку, згідно з якими у вказаному господарстві проживали наступні особи станом на: 
- 1953 – 1955 р.р. – головою сім`ї був ОСОБА_5 , членами: жінка ОСОБА_12 , син ОСОБА_13 , дочка ОСОБА_14 ;
- 1955 – 1957 р.р. – головою сім`ї був ОСОБА_5 , члени сім`ї: дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_15 , дочка ОСОБА_1 ;
- 1958 – 1960 р.р. – головою сім`ї був ОСОБА_5 , члени сім`ї: дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_15 , дочка ОСОБА_1 , син ОСОБА_16 ;
- 1961 – 1963 р.р. – головою сім`ї був ОСОБА_5 , члени сім`ї: жінка ОСОБА_6 , син ОСОБА_15 , дочка ОСОБА_1 , син ОСОБА_16 ;
- 1964 – 1966 р.р. – головою сім`ї був ОСОБА_5 , члени сім`ї: жінка ОСОБА_6 , син ОСОБА_15 , дочка ОСОБА_1 , син ОСОБА_16 , дочка ОСОБА_17 ;
- 1967 – 1969 р.р. – головою сім`ї був ОСОБА_5 , члени сім`ї: жінка ОСОБА_6 , син ОСОБА_15 , дочка ОСОБА_1 , син ОСОБА_16 , дочка ОСОБА_18 ;
- 1974 – 1976 р.р. – головою сім`ї був ОСОБА_5 , члени сім`ї: син ОСОБА_16 , дочка ОСОБА_18 ; зять ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_8 ;
- 1977 – 1979 р.р. – головою сім`ї був ОСОБА_5 , члени сім`ї: син ОСОБА_16 , дочка ОСОБА_18 ; зять ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_8 ;
- 1980 – 1982 р.р. – головою сім`ї був ОСОБА_5 , члени сім`ї: син ОСОБА_16 , дочка ОСОБА_18 ; зять ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_8 ;
- 1983 – 1985 р.р. – головою сім`ї був ОСОБА_5 , члени сім`ї: дочка ОСОБА_18 ; дочка ОСОБА_8 , зять ОСОБА_4 ;
- 1986 – 1990 р.р. – головою сім`ї був ОСОБА_5 , члени сім`ї: зять ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_8 , онук ОСОБА_2 ; 
- 1991 – 1995 р.р. – головою сім`ї був ОСОБА_4 , члени господарства: дружина ОСОБА_8 , син ОСОБА_2 ; 
- 1996 – 2000 р.р. – головою сім`ї був ОСОБА_4 , члени господарства: дружина ОСОБА_8 , син ОСОБА_2 ; 
- 2001 – 2005 р.р. – головою сім`ї був ОСОБА_4 , члени господарства: дружина ОСОБА_8 , син ОСОБА_2 ; 
- 2006 – 2010 р.р. – головою сім`ї був ОСОБА_4 , члени господарства: дружина ОСОБА_8 ; 
- 2011 – 2015 р.р. – головою домогосподарства був ОСОБА_4 , члени господарства: співжителька ОСОБА_8 .
За даними довідки № 58, виданої 25 квітня 2025 року Миколаївським старостинським округом Чортківського району Тернопільської області, станом на 15 квітня 1991 року у домогосподарстві по АДРЕСА_3 ) проживали та були зареєстровані: ОСОБА_4 – голова двору, ОСОБА_8 – дружина, ОСОБА_2 – син. Домогосподарство відносилося до суспільної групи «колгоспний двір». 
Як убачається з листа КП «Бучацьке бюро технічної інвентаризації» № 292 від 26 травня 2025 року, в інвентарній справі стосовно спірного будинку дійсно наявні два документи, які посвідчують право власності, а саме: свідоцтво про право власності на житловий будинок від 20 грудня 1990 року по АДРЕСА_1 , що належало колгоспному двору, та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16 грудня 2007 року, де власником цілого житлового будинку по АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 . Оскільки обидва документи, що посвідчують право власності знаходяться в одній інвентарній справі, то, відповідно, обидва стосуються одного і того ж нерухомого майна. У КП «Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації» відсутні відомості щодо інших будинків по АДРЕСА_1 , які б належали ОСОБА_4 . 
З відповіді Золотопотіцької селищної ради Чортківського району Тернопільської області № 729/2-09 від 11.07.2025 на виконання ухвали Бучацького районного суду від 02.07.2025, слідує, що відповідно до копій погосподарських книг за 1983 – 2020 роки по домогосподарству, якому станом на сьогодні присвоєно адресу: АДРЕСА_1 , головами домогосподарства були ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . 
23 липня 2025 року на адресу суду від приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Іванів Л.І. надійшов лист за № 120/02-16 від 19.07.2025 разом із копією спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , з якої слідує, що ОСОБА_2 07 лютого 2025 року звернувся до нотаріуса із заявою, зареєстрованою за № 66, яка посвідчена публічним нотаріусом Штату Іллінойс, округу Кук США В.Бойко 15 грудня 2024 року, в якій повідомив про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько, ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Ч-Дмитріївське Сосновського району Тамбовської області та на момент смерті проживав по АДРЕСА_1 . Зазначив, що всю спадщину після його смерті він приймає. 
Ззідно з відомостями, які містяться у спадковій справі № 32/2025 встановлено наступне.
07 лютого 2025 року приватним нотаріусом Іванів Л.І. заведено спадкову справу № 32/2025 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
З довідки № 25, виданої 07.02.2025 старостою Миколаївського старостинського округу Л.Федьків ОСОБА_21 (представнику по довіреності ОСОБА_2 ) слідує, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживав та був зареєстрований до дня смерті в житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_4 , станом на 21 вересня 2024 року, у вищевказаному житловому будинку була зареєстрована, проживала, продовжує проживати ОСОБА_1 , 1954 р.н. – колишня дружина спадкодавця. За наявними відомостями від імені ОСОБА_4 складався та посвідчувався заповіт виконавчим комітетом Золотопотіцької селищної ради Бучацького району Тернопільської області 09 вересня 2019 року, який зареєстровано в реєстрі за № 96. 
Так, відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконкому Золотопотіцької селищної ради Дручок Г.І. 09 вересня 2019 року, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким усе своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право, заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за № 64823065, в реєстрі нотаріальних дій за № 96, що стверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 80009237 від 07.02.2025. 
14 лютого 2025 року до Бучацької нотаріальної контори із письмовою заявою звернулася ОСОБА_3 , в якій така повідомила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її співжитель, ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в селі Ч-Дмитріївське Сосновського району Тамбовської області та на момент смерті проживав по АДРЕСА_1 . Зазначила, що всю спадщину після його смерті вона приймає. 
З відповіді Бучацької державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) № 164/01-24 від 14.11.2025 на виконання ухвали суду від 04.09.2025, слідує, що спадкова справа щодо майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 14 листопада 2025 року Бучацькою державною нотаріальною конторою не заводилася. 
Як убачається з відповіді КП «Бучацьке бюро технічної інвентаризації» № 614 від 12.11.2025 на ухвалу суду від 30.06.2025, надано копію інвентарної справи на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Миколаївською сільською радою 16 грудня 2007 року та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Бучацьким РБТІ» 16 грудня 2007 року, номер запису 115 в книзі № 39. Щодо запису № 104 з реєстрової книги про право власності ОСОБА_4 на житловий будинок по АДРЕСА_1 , свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, видане 20.11.1990 зареєстровано в Чортківському МБТІ 12.12.1990 – дані в БТІ відсутні.
Позивачі у заявлених вимогах просять визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Миколаївської сільської ради № 41 від 25.10.2007, згідно якого оформлено право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на житловий будинок;скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Бучацьке бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 21443068 від 16.12.2007 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , номер запису 115 в книзі 39 за ОСОБА_4 , з одночасним припиненням права власності на вказаний житловий будинок; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради 16.12.2007 та зареєстроване в КП «Бучацьке БТІ» під № НОМЕР_2 у книзі № 39, згідно якого зареєстроване право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , посилаючись на те, що вказаними вище рішеннями, видачею наведеного вище свідоцтва про право власності та реєстрацією права власності одноосібно за ОСОБА_4 позивачі позбавлені можливості зареєструвати право власності на належні їм частки у колгоспному дворі, а ОСОБА_1 також втратила право на частку батька, яку успадкувала після його смерті. 
Окрім того, позивачі просять: визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , як за членом колишнього колгоспного двору; визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , як за членом колишнього колгоспного двору.
За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, пункт 57, ), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 89)).
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Із вищевикладених встановлених обставин вбачається, що домоволодіння, яке зараз знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , відносилося до суспільної групи колгоспних дворів, а головою домогосподарства до 11 липня 1990 року (дня його смерті) був ОСОБА_5 , з 1991 – ОСОБА_4 .
Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.
Згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Частиною другою статті 123 ЦК УРСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або в її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.
Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї.
Відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за правовими нормами, які регулювали питання права власності цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, які втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22.01.2019 у справі №713/1310/17-ц.
Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.
Подібні правовідносини проаналізовані Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.
У постанові від 06 листопада 2019 року в справі №559/375/16 Верховний Суд зазначив, що записи в погосподарських книгах визнавалися як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право власності. Під час вирішення питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди в порядку спадкування записи в погосподарських книгах оцінюються в сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.
Матеріалами справи підтверджено, що станом на 15 квітня 1991 року у домогосподарстві по АДРЕСА_3 , яке відносилося до суспільної групи «колгоспний двір», проживали та були зареєстровані: ОСОБА_4 – голова двору, ОСОБА_8 – дружина, ОСОБА_2 – син. 
З матеріалів справи, а саме, свідоцтва про право особистої власності на домогосподарство, від 20.12.1990 та копій погосподарських книг слідує, що четвертим членом вказаного вище колгоспного двору зазначений батько позивачки ОСОБА_1 – ОСОБА_5 .
Отже, колгоспний двір по АДРЕСА_3 до дня смерті батька позивачки належав ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 (після розірвання шлюбу ОСОБА_9 ) та ОСОБА_2 у рівних частках, тобто по 1/4 частині кожному.
Оскільки визнання права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 одноосібно за ОСОБА_4 порушує права позивачів на отримання ними частки житлового будинку, як за членами колишнього колгоспного двору, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Миколаївської сільської ради № 41 від 25.10.2007, скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Бучацьке бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 21443068 від 16.12.2007, та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 підлягають задоволенню. 
Сторона відповача вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме, необхідно визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що після смерті батька позивачки, ОСОБА_5 , як члена колгоспного двору, спадщина на спільне майно господарства за наявності інших його членів, не відкривалася.
Суд не може погодитися з твердженням сторони відповідача з огляду на таке.
Відповідно до статті 563 ЦК УРСР у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах.
Правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні колгоспного двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.
Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна (постанова Верховного Суду від 10 травня 2023 року, справа № 570/2755/16-ц, провадження № 61-11003св22).
06 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК УРСР статті 120-127, що врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, та статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору.
Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Згідно із статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Частиною другою статті 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив у володіння або управління спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд із цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.
Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.
Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.
Зазначене кореспондується з пунктами 3.3, 3.4 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29 січня 2009 року, якими визначено, що ЦК УРСР передбачав фактичне прийняття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.
Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.
Подібні висновки вкладено у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2022 рокуу справі № 448/754/18(провадження № 61-2636св22).
За правилами статей 529-530 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого.
Статтею 561 ЦК УРСР було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 553 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 554 ЦК УРСР у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.
Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 560 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, є правом, а не обов`язком спадкоємця.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2021 року у справі № 185/10173/16 (провадження № 61-6398св20).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги, мала право на спадкування частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Враховуючи вищенаведене, порушені права позивачів підлягають судовому захисту, а позов до задоволення.
Відповідно до ч. 7 ст. 157 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Керуючись ст. 12, 76, 81, 95, 158, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Миколаївської сільської ради № 41 від 25.10.2007, згідно якого оформлено право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на житловий будинок.
Скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Бучацьке бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 21443068 від 16.12.2007 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , номер запису 115 в книзі 39 за ОСОБА_4 , з одночасним припиненням права власності на вказаний житловий будинок.
Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради 16.12.2007 та зареєстроване в КП «Бучацьке БТІ» під № НОМЕР_2 у книзі № 39, згідно якого зареєстроване право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 ;
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , як за членом колишнього колгоспного двору.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , як за членом колишнього колгоспного двору.
Заходи забезпечення позову, вжиті у цивільній справі № 595/548/25 згідно ухвали судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2025 року у виді заборони приватному нотаріусу Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Іванів Лесі Ігорівні (вул. Підгаєцька, 12, м. Бучач, Чортківський район, Тернопільська область, 48402) вчинення нотаріальних дій щодо видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набрання рішенням суду у даній справі законної сили, залишити в дії протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.
Судові витрати покласти на сторони в межах, в яких вони їх понесли.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного п ровадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Повний текст рішення складено 05 червня 2026 року.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 . 
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_10 . 
Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Золотопотіцька селищна рада, місцезнаходження: вул. Д.Галицького, 124, смт Золотий Потік Чортківського району Тернопільської області, ЄДРПОУ 04392735. 
Треля особа: КП «Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації», місцезнаходження: вул..Галицька, 105, м.Бучач Чортківського району Тернопільської області, ЄДРПОУ 14055571. 

Суддя:	  	І.  І.  Тхорик