ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 р. 	Справа № 520/16216/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, повний текст складено 12.11.25 по справі № 520/16216/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції України в Харківській області   
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту – ГУНП в Харківській області, відповідач), в якому просив суд: 
- визнати неправомірним та скасувати в частині, що стосується ОСОБА_1 наказ ГУНП в Харківській області від 30.05.2025 № 740;
- визнати неправомірним та скасувати в частині, що стосується ОСОБА_1 наказ ГУНП в Харківській області від 10.06.2025 № 337 о/с;
- поновити ОСОБА_1 в органах поліції на посаді інспектора чергового чергової частини сектору моніторингу Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області;
- зобов`язати ГУНП в Харківській області на користь ОСОБА_1 нарахувати і виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 10.06.2025 по день поновлення в органах поліції.
В обґрунтування позову зазначено про протиправність оскаржуваних наказів ГУНП в Харківській області від 30.05.2025 № 740 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» (далі – Наказ № 740) та похідного від нього наказу ГУНП в Харківській області від 10.06.2025 № 337 о/с «по особовому складу» про звільнення позивача зі служби в поліції (далі – Наказ № 337 о/с), оскільки всупереч вимогам Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі по тексту – Дисциплінарний статут) службове розслідування було проведено поверхнево, неповно та без урахування відсутності доказів вини позивача в інкримінованих йому порушеннях дисципліни, що не може вважатись достатнім для застосування найсуворішого стягнення у вигляді звільнення зі служби.
Стверджував, що 11.02.2025 на ім`я начальника ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області позивач подав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі – Закон № 580-VIII), в якому зазначив про свій намір звільнитися зі служби з 01.06.2025, разом з цим, відповідач, замість того, щоб звільнити ОСОБА_1 з 01.06.2025 за власним бажанням, ініціював службове розслідування та 10.06.2025 звільнив позивача за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закон № 580-VIII, чим порушив права останнього.
Посилаючись на приписи пункту 13 Інструкції з організації діяльності чергової служби в Національній поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 травня 2017 року № 440 (зі змінами згідно наказу №103 від 08 лютого 2022 року) (далі – Інструкція № 440), переконував, що після перебування на добовому чергуванні з 27 квітня 2025 року по 28 квітня 2025 року, позивач, з 09:00 год ранку 28 квітня 2025 року змінився та мав 72 години відпочинку, а тому, о 23:00 год 28 квітня 2025 року (час, що інкримінований позивачу ОСОБА_1 як час дисціплінарного правопорушення), не перебував ані на робочому місці, ані на службі, був без форменого одягу, без табельної зброї, отже, ніяк не міг підірвати авторитет поліції.
Зауважив, що під час проведення службового розслідування відповідачем порушено порядок збирання доказів, так як члени дисциплінарної комісії мали надавати запити для отримання документів від інших органів, що не було зроблено, у зв`язку з чим, копія протоколу по статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) відносно ОСОБА_1 та інші документи, які отримані з порушенням закону, є недопустимими доказами та не підлягають врахуванню.
Наполягав, що з наданих до матеріалів справи відеозаписів не вбачаються видимі ознаки сп`яніння у ОСОБА_1 , а пояснення інших працівників поліції про наявність таких ознак в момент спілкування з позивачем після дорожньо-транспортної пригоди за його участі є суб`єктивною думкою (не підкріпленою жодним доказом, зокрема протоколом за статтею 130 КУпАП) та не можуть бути доказами у справі про поновлення на посаді, так як всі ці працівники є робітниками відповідача, залежать від нього та отримують заробітну плату.
Переконував, що складений лікарем закладу охорони здоров`я висновок з фіксацією в ньому відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння не може бути покладений в основу висновків дисциплінарної комісії про наявність підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби, оскільки лікар не має повноважень на фіксацію у висновку відмови від проходження огляду.
Наголосив, що в матеріалах службового розслідування відсутні докази врахування відповідачем критеріїв, передбачених статтею 19 Дисциплінарного статуту при накладенні на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, невмотивовано неможливість застосування інших заходів дисциплінарного впливу та необхідності такого крайнього виду дисциплінарного стягнення, як звільнення зі служби в поліції.
Вищевикладене, на думку позивача, є підставою для скасування Наказу № 740 та Наказу № 337 о/с, поновлення його на посаді для подальшого проходження служби в поліції та стягнення грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу, починаючи з дня наказу до дня фактичного виконання судового рішення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 у справі № 520/16216/25 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (місто Харків, вул. Жон Мироносиць, буд. 5) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недотримання порядку дослідження доказів та порушенням норм матеріального і процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року у справі №520/16216/25 повністю та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом безпідставно взято до уваги протокол про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП, оскільки вказаний документ відсутній в матеріалах службового розслідування, не був предметом дослідження під час проведення службового розслідування відносно позивача та не був покладений в основу для прийняття висновку про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а наданий до суду першої інстанції лише 03.11.2025, що унеможливлює його використання в якості належного доказу по справі. Крім того, зауважив, що відповідач не довів суду, що на час прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, такий протокол у судовому порядку був розглянутий, а відповідне рішення про притягнення позивача до відповідальності набрало законної сили.
Переконував, що питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, вирішується виключно судом загальної юрисдикції, а не дисциплінарною комісією чи адміністративним судом, що суд першої інстанції залишив поза увагою.
Наполягав, що відповідач мав розглянути рапорти позивача від 11.02.2025, від 10.05.2025 та звільнити ОСОБА_1 зі служби в поліції за власним бажанням, чого не зробив, що стало підставою для ініціювання спору в межах справи № 520/14454/25, яка станом на дату подання апеляційної скарги не розглянута Харківським окружним адміністративним судом, що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.
Оскільки матеріали службового розслідування не містять належних доказів порушення позивачем законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, а також Присяги поліцейського, стверджував про протиправність Наказів № 740 та № 337 о/с та наявність підстав для їх скасування у судовому порядку з подальшим поновленням ОСОБА_1 на займаній посаді.
В іншій частині зміст апеляційної скарги є аналогічним змісту позовної заяви.
Відповідач у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти задоволення її вимог та просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 - без змін.
В обґрунтування відзиву пояснив, що не проходження позивачем в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, на законну вимогу поліцейського, вже свідчить про порушення Присяги працівника поліції в частині недотримання законів України, зокрема, зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського та утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їх обов`язки, отже, є несумісними з подальшим його проходженням служби в Національній поліції України, оскільки така поведінка апелянта об`єктивно дискредитує звання поліцейського, підриває авторитет Національної поліції України та негативно впливає на рівень довіри суспільства до правоохоронних органів з позиції стороннього розсудливого спостерігача.
Переконував, що дослідженими під час службового розслідування матеріалами, які містять пояснення поліцейських ХРУП № 3 капітана поліції ОСОБА_1 , майорів поліції ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підполковника поліції ОСОБА_7 , поліцейських УПП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , лейтенантів поліції ОСОБА_9 , Решітько О. О.; поліцейського УГІ ГУНП капітана поліції Смирнова Р. А., відеозаписи з портативних відеореєстраторів поліцейських УПП в Харківській області та УГІ ГУНП в Харківській області підтверджено порушення капітаном поліції ОСОБА_1 службової дисципліни, що виразилося в особистій недисциплінованості, умисному невиконанні норм чинного законодавства України, невиконанні розпоряджень поліцейських, які були надані в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, порушенні Присяги працівника поліції в частині недотримання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського, неповаги до прав людини на безпечну участь у дорожньому русі, а також вчиненні дій, які перешкоджали іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки та підривали авторитет Національної поліції України, що свідчить про правомірність притягнення позивача до відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції.
Зауважив, що позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, фактично підміняє правову природу дисциплінарної відповідальності адміністративною, помилково виходячи з того, що притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності можливе виключно за наявності належно оформлених матеріалів про адміністративне правопорушення, зокрема протоколу за статтею 130 КУпАП та акту медичного огляду на стан сп`яніння, що не відповідає ані нормам чинного законодавства, ані усталеній судовій практиці.
Переконував, що адміністративна та дисциплінарна відповідальність є самостійними, різними видами юридичної відповідальності, що мають відмінні підстави, цілі, порядок застосування та правові наслідки, у зв`язку з чим, відсутні підстави для їх ототожнення.
З огляду на те, що постановою Салтівського районного суду м. Харкова від 08.07.2025 у справі № 643/7094/25 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, висновки дисциплінарної комісії щодо протиправності та неприйнятності поведінки позивача, як поліцейського, підтверджено і судовим рішенням.
Зауважив, що на час проведення службового розслідування та встановлення відповідних обставин, які визнані дисциплінарним проступком, ОСОБА_1 перебував на службі, а тому до нього могло бути застосовано дисциплінарне стягнення, при цьому, подання рапорту про звільнення зі служби не виключає можливості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.
А відтак, доводи апелянта про незаконність дисциплінарного стягнення ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, не враховують правову природу дисциплінарної відповідальності та суперечать як фактичним обставинам справи, так і усталеній судовій практиці.
Позивач, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 02.05.2025 № 1276 «Про призначення та проведення службового розслідування» призначено проведення службового розслідування за обставинами, викладеними в листі начальника Харківського управління ДВБ НПУ полковника поліції ОСОБА_10 від 29.04.2025 № 30956-2025.
30.05.2025 було затверджено висновок службового розслідування, яким комісія ухвалила, що за вчинення дисциплінарних проступків, що виразилися в порушенні вимог пункту 1 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону № 580-VIII, абзацу другого частини п`ятої статті 14, абзацу третього частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі – Закон № 3353-ХІІ), пункту 2.5 ПДР України, пункту 1 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, абзацу другого пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08.07.2020 № 573 (зі змінами) інспектор - черговий чергової частини сектору моніторингу Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_1 (0083349) підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
Наказом № 740 за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося в порушенні вимог пункту 1 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону № 580-VIII, абзацу другого частини п`ятої статті 14, абзацу третього частини другої статті 16 Закону № 3353-ХІІ, пункту 2.5 ПДР України, пункту 1 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту абзацу другого пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08.07.2020 573 (зі змінами), застосовано до інспектора – чергового чергової частини сектору моніторингу Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільненні із служби в поліції.
Наказом № 337 о/с відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII звільнено зі служби позивача з 10.06.2025.
Не погодившись з Наказами № 740 та № 337 о/с, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та правомірності оскаржуваних наказів, оскільки всі обставини, які мають значення для вирішення питання про дисциплінарне покарання поліцейського викладені дисциплінарною комісією у висновку службового розслідування та знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, у зв`язку з чим, суд вважав відсутніми підстави для скасування спірних наказів.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом № 580-VIII.
Положеннями статті 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно з частиною 1 статті 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Правила етичної поведінки поліцейських, які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 за № 1179 (далі - Правила № 1179).
Зі змісту пункту 1 розділу І Правил № 1179 випливає, що ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування. 
Згідно з пунктом 5 розділу І Правил № 1179, поліцейський здійснює свою діяльність відповідно до основоположних принципів, які закріплені в Конституції України, Законі України "Про Національну поліцію", інших законодавчих актах України, а також у цих Правилах, зокрема: верховенства права; дотримання прав і свобод людини; законності; відкритості та прозорості; політичної нейтральності; взаємодії з населенням на засадах партнерства; безперервності; справедливості, неупередженості та рівності.
На виконання приписів абзаців 1, 2 та 7 пункту 1 розділу ІІ Правил № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: 
- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;
В силу вимог пункту 3 розділу IV Правил № 1179 поліцейський зобов`язаний за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час дотримуватися норм професійної етики.
Нормами частин 1 та 2 статті 19 Закону № 580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень регламентовано Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарним статутом визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Положеннями частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна – це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно з пунктами 1, 6 та 11 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.
На виконання статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Як передбачено частиною 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
Приписами частин 2-4 статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що лист начальника Харківського управління ДВБ НП України полковника поліції Володіна О. О. від 29.04.2025 № 309562025, в якому містились відомості про те, що 28.04.2025 приблизно о 23:00 год нарядом УПП в Харківській області за адресою: вул. Сумська, 25, м. Харків був виявлений автомобіль «OPEL VECTRA», д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого допустив зіткнення з припаркованим на краю проїжджої частини автомобілем ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_2 , та на місці дорожньо-транспортної пригоди поліцейськими УПП було встановлено, що зазначеним транспортним засобом керував інспектор-черговий чергової частини сектору моніторингу Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області (далі – ХРУП № 3) капітан поліції ОСОБА_1 , у якого під час перевірки документів були виявленні ознаки алкогольного сп`яніння, є належною та достатньою підставою для призначення службового розслідування.
Частиною 10 статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до пункту 2 розділу І Положення № 893, дисциплінарна комісія створюється за письмовим наказом Міністра внутрішніх справ України, службової особи поліції або ректора закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, наділених повноваженнями із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення (далі - уповноважений керівник), одночасно з прийняттям рішення про призначення службового розслідування.
На виконання пункту 3 розділу І Положення № 893 дисциплінарна комісія утворюється у складі не менше трьох осіб, з яких визначається голова дисциплінарної комісії.
Як вбачається з матеріалів справи, службове розслідування призначено наказом ГУНП в Харківській області від 02.05.2025 № 1276.
02.05.2025 за вих. № 3650-2025 головою дисциплінарної комісії з метою проведення повного, всебічного та об`єктивного службового розслідування до УПП в Харківській області ДПП НП України направлено запит щодо надання копій адміністративних матеріалів та відеозаписів, отриманих під час вищевказаних подій, що відбулись 28.04.2025 за участі капітана поліції ОСОБА_1 , а також можливості опитати поліцейських УПП в Харківській області, які 28.04.2025 складали адміністративний матеріал відносно нього.
12.05.2025 за вх. № 5469/41/14/02-2025 з УПП в Харківській області надійшла відповідь на вищевказаний запит з затребуваними відеозаписами з портативних відеореєстраторів, а також можливістю опитати поліцейських УПП в Харківській області.
З огляду на викладене, твердження апелянта про отримання відповідачем матеріалів без здійснення відповідних запитів, спростовані дослідженими під час апеляційного перегляду справи матеріалами справи.
З наданої дисциплінарній комісії фотокопії протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА № 103274, встановлено, що 28.04.2025 о 23:56 інспектор взводу № 2 роти № 1 батальйону № 4 УПП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_9 склав вказаний протокол про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 28.04.2025 о 23:00 за адресою: вул. Сумська, 25, м. Харків, керуючи автомобілем «OPEL VECTRA», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважний, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з припаркованим на краю проїжджої частини автомобілем ВАЗ 2109, н.з. НОМЕР_2 , чим порушив пункт 2.3 «б», пункту 12.1 ПДР України.
До протоколу додано рапорт, пояснення ОСОБА_1 та схема ДТП.
ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом адміністративного протоколу, копію якого отримав, про що поставив у ньому свій підпис.
Вивченням електронного протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 314689 комісією встановлено, що 29.04.2025 о 01:06 інспектор взводу № 2 роти № 1 батальйону № 4 УПП в Харківській області лейтенант поліції Решітько О. О. склала протокол про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 28.04.2025 о 23:00 за адресою: вул. Сумська, 25, м. Харків керував автомобілем «OPEL VECTRA», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів та став учасником ДТП.
Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора «DRAGER ALKOTEST 6820» та у закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» водій відмовився, чим порушив пункт 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно з частиною першою статті 130 КУпАП.
Під час службового розслідування були опитані присутні 28.04.2025 на місці дорожньо-транспортної пригоди за участю позивача командир взводу № 2 роти № 1 батальйону № 4 УПП в Харківській області ДПП НП України старший лейтенант поліції ОСОБА_8 , інспектори взводу № 2 роти № 1 батальйону № 4 УПП в Харківській області лейтенанти поліції ОСОБА_11 та Приходько Я. А., які повідомили, що під час спілкування з ОСОБА_1 було встановлено, що останній має ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора "Drager Alcotest 6820" або у закладі охорони здоров`я. Від проходження огляду за допомогою газоаналізатора "DRAGER" ОСОБА_1 відмовився, проте, виявив бажання пройти огляд в медичному закладі, після чого вони поїхали в КНП "ОКНЛ" за адресою: вул. Ахієзерів, 18-А, м. Харків, однак прибувши у медичний заклад позивач категорично відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.
30.04.2025 матеріали про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 за вих. № 1330Д надіслані до Шевченківського районного суду м. Харкова для прийняття рішення, а матеріали про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП за вих. № 3470С до Салтівського районного суду м. Харкова.
З огляду на вищенаведене, Дисциплінарною комісією складено Висновок службового розслідування від 30.05.2025, згідно з яким фактичною підставою для застосування до ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції стало те, що капітан поліції ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Opel Vectra д.н.з НОМЕР_1 , допустив зіткнення з припаркованим на краю проїжджої частини автомобілем ВАЗ 2109 д.н.з НОМЕР_2 та після виявлення поліцейськими у позивача ознак алкогольного сп`яніння відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що було розцінене відповідачем, як порушення службової дисципліни, яке виразилось в особистій недисциплінованості, умисному невиконанні норм чинного законодавства України, невиконанні розпоряджень поліцейських, які були надані в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, щодо проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння за наявності в неї визначеного законом обов`язку його пройти у ситуації, що склалася, порушенні Присяги працівника поліції в частині недотримання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського, неповаги до прав людини на безпечну участь у дорожньому русі, а також вчиненні дій, які перешкоджали іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки та підривали авторитет Національної поліції України.
Юридичною ж підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності зазначено порушення ОСОБА_1 вимог пункту 1 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону № 580-VIII, абзацу другого частини п`ятої статті 14, абзацу третього частини другої статті 16 Закону № 3353-ХІІ, пункту 2.5 ПДР України, пункту 1 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту абзацу другого пункту 8 Постанови № 573.
Надаючи оцінку наявним у справі матеріалам службового розслідування та висновкам дисциплінарної комісії, колегія суддів зазначає наступне.
Так, з 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан, який триває по теперішній час.
Заступником начальника Харківської обласної воєнної адміністрації видано наказ № 199B від 05.12.2022 “Про запровадження комендантської години на території Харківської області” (далі – Наказ № 199В).
Пунктом 1 вказаного Наказу № 199В передбачено запровадити з 05 грудня 2022 року до окремого розпорядження комендантську годину шляхом заборони перебування громадян з 23:00 по 05:00 на вулицях та інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень, а також руху транспортних засобів.
Вказана заборона розповсюджується в тому числі на працівників поліції, які не залучені до виконання службових завдань та несення служби.
Колегія суддів зазначає, що законодавством регламентовано обов`язок осіб, які проходять службу в органах поліції неухильно, сумлінно та відповідально виконувати покладені на них завдання. Проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки.
Колегією суддів встановлено, що зупинка поліцейськими автомобіля «OPEL VECTRA», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія – ОСОБА_1 у місті Харків сталася під час комендантської години, при цьому, як встановлено дисциплінарною комісією та не заперечується позивачем, у цей час ОСОБА_1 не залучався до виконання службових завдань та несення служби, спеціально виданої перепустки або посвідчення не мав.
Колегія суддів наголошує, що позивач мав усвідомлювати обставини того, що він будучи не при виконанні службових обов`язків та без відповідного дозволу, здійснює рух містом у комендантську годину, тобто у час, заборонений для руху транспортних засобів без спеціально виданих перепусток і посвідчень.
Разом з цим, позивач обрав цей варіант поведінки, поважних причин, які зумовили пересування містом під час дії комендантської години не повідомив, тобто, свідомо порушив встановлені заборони. 
За приписами пункту 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з вимогами абзацу другого частини п`ятої статті 14 Закону України “Про дорожній рух” учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ПДР України та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
У відповідності до вимог абзацу третього частини другої статті 16 Закону України “Про дорожній рух” водій зобов`язаний (тобто норма права імперативна) виконувати передбачені законом вимоги поліцейського.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 “Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також проведення такого огляду”, медичному огляду підлягають водії транспортних засобів, стосовно яких в уповноваженої особи є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, які збільшують час реакції, знижуючи увагу та швидкість реакції водія.
Результати медичного огляду, проведеного уповноваженою особою, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення. Підтвердження стану сп`яніння за результатами огляду або відмова водія транспортного засобу від огляду є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності згідно із законом. Водій транспортного засобу, який відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється уповноваженою особою для проведення огляду до відповідної установи охорони здоров`я.
З наявних у матеріалах справи відеозаписів, здійснених на портативні відеореєстратори поліцейських УПП в Харківській області, колегією суддів встановлено, що 28.04.2025 о 23:05:37 патрульними УПП в Харківській області з використанням гучномовця та проблискових маячків було подано вимогу про зупинку автомобіля «OPEL VECTRA», водій якого рухався у комендантську годину.
Через декілька секунд останній, не впоравшись з керуванням, здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_2 , який стояв на краю проїжджої частини.
Поліцейський УПП одразу підійшов до водійської двері автомобіля «OPEL VECTRA», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився капітан поліції ОСОБА_1 (23:06:06).
З дослідженого відеозапису (23:13:50) вбачається, що під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 хитається та впирається в капот свого автомобіля, розмовляє нерозбірливо, не відповідає чітко на поставлені запитання та не може змістовно повідомити обставини події, яка трапилась.
Відеозаписом з портативного відеореєстратора також підтверджено, що поліцейські УПП запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці ДТП за допомогою газоаналізатора «DRAGER ALKOTEST» або в медичному закладі КНП «ОКНЛ» (23:22:56), однак від проходження огляду за допомогою газоаналізатора «DRAGER ALKOTEST» ОСОБА_1 відмовився, водночас, виявив бажання пройти огляд в медичному закладі (23:23:40).
З дослідженого відеозапису DSJ_0000077_000077 з портативного відеореєстратора «CammPro» № 1113800127 вбачається, що 28.04.2025 о 23:35 в кабінеті цілодобової експертизи алкогольного та наркотичного сп`яніння КНП «ОКНЛ», капітан поліції ОСОБА_1 у присутності лікаря та поліцейського УПП в Харківській області категорично відмовився пройти огляд на стан сп`яніння.
Вказані відеозаписи долучені до матеріалів службового розслідування, а про їх перегляд Дисциплінарною комісією складено відповідний акт від 13.05.2025 № 990/119-15-2025.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів частин 1, 2 статті 15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, поліцейські несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування у разі винесення термінового заборонного припису, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. До зазначених осіб не може бути застосовано громадські роботи, виправні роботи, адміністративний арешт. 
Інші, крім зазначених у частині першій цієї статті, особи, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів або спеціальних положень про дисципліну, у випадках, прямо передбачених ними, несуть за вчинення адміністративних правопорушень дисциплінарну відповідальність, а в інших випадках - адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Частиною першою статті 221 КУпАП визначено, що судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 130 КУпАП.
Так, станом на день призначення службового розслідування, матеріали про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, складені відносно ОСОБА_1 , було передано до Салтівського районного суду м. Харкова, який постановою від 08.07.2025 у справі № 643/7094/25 визнав позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що сам факт не притягнення позивача до кримінальної або адміністративної відповідальності на день затвердження висновку службового розслідування (30.05.2025) беззаперечно не підтверджує відсутність в його діях дисциплінарного проступку, оскільки такі обставини встановлюються саме за наслідками реалізації права відповідача на проведення службового розслідування у порядку Дисциплінарного статуту.
Верховним Судом сформовано усталену практику, відповідно до якої вчинення працівником поліції діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного. Підстави притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності не слід ототожнювати із підставами для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності за наслідками службового розслідування, яким встановлено склад дисциплінарного проступку у вигляді порушення службової дисципліни та порушення Присяги поліцейського.
Аналогічна правова позиція була неодноразово викладена в постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 420/602/19, від 06.03.2019 у справі №816/1534/16 та від 27.04.2021 у справі № 160/6819/19.
Отже, відсутність постанови Салтівського районного суду міста Харкова у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 станом на день затвердження висновку службового розслідування не свідчить про протиправність службового розслідування та не унеможливлює проведення останнього з метою встановлення наявності або відсутності в діях або бездіяльності ОСОБА_1 дисциплінарного проступку шляхом надання відповідної оцінки обставинам вчинення вищевказаного правопорушення.
Колегія суддів зауважує, що однією з підстав для притягнення позивача до відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції слугував сам факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння під час спілкування з поліцейськими, а не констатація дисциплінарною комісією факту перебування позивача у такому стані.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22.10.2019 по справі № 480/3950/18 відмова від виконання законних вимог поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння, безсумнівно, принижує високе звання поліцейського, яке мав скаржник, викликає сумнів у високих моральних якостях і самосвідомості його як поліцейського. Суд касаційної інстанції вважав, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час і бути прикладом у дотриманні громадського порядку.
Отже, сам факт не проходження позивачем в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, на законну вимогу поліцейського, вже свідчить про порушення позивачем Присяги працівника поліції в частині недотримання законів України та порушення зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського, а також порушенні вимог пунктів 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, в частині порушення обов`язку бути вірним Присязі поліцейського та не утримування від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їх обов`язки і, як наслідок, пункту 1 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII в частині неухильного дотримання Законів України, інших нормативно правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, тобто, вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.
Зауваження позивача щодо недоліків складеного лікарем закладу охорони здоров`я висновку, колегія суддів відхиляє, оскільки факт відмови позивача від проходження медичного огляду в кабінеті цілодобової експертизи алкогольного та наркотичного сп`яніння КНП «ОКНЛ» підтверджено відеозаписом DSJ_0000077_000077 з портативного відеореєстратора «CammPro» № 1113800127, який і брався дисциплінарною комісією до уваги під час проведення службового розслідування.
Окремо слід зазначити, що постановою Салтівського районного суду м. Харкова від 08.07.2025 у справі № 643/7094/25, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 02.12.2025 (набрала законної сили 02.12.2025 відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у дохід держави у розмірі 17000грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, що підтверджує факт перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння 28.04.2025 в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому, суд апеляційної інстанції у постанові від 02.12.2025 по справі №643/7094/25 відхилив доводи апеляційної скарги про невідповідність висновку лікаря вимогам законодавства, оскільки «…протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 314689 від 29.04.2025 поліцейським складено саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є порушенням вимог пункту 2.5 ПДР України», у зв`язку з чим, «..медичний огляд водія на стан алкогольного сп`яніння не проводився, а у суду відсутній обов`язок з`ясувати чи дотриманий лікарем відповідний порядок огляду водія на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я».
Обґрунтовуючи протиправність проведеного службового розслідування та звільнення зі служби в поліції позивач також посилається на обставини подання ним рапортів про звільнення зі служби в поліції від 11.02.2025 та від 10.05.2025 за власним бажанням, які протиправно не було розглянуто керівництвом ГУНП в Харківській області.
З цього приводу слід зазначити, що рапорти про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням позивачем подані 11.02.2025 та 10.05.2025, тоді як дисциплінарне порушення вчинено ним 28.04.2025.
Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VIII, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Приписами Положення № 114, передбачено, що це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.
Відповідно до пункту 10 Положення № 114, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.
Згідно з підпунктом "а" пункту 63 Положення № 114 особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 5 цього Положення.
Особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою (пункт 68 Положення № 114).
Положення № 114 є актом спеціального законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, наразі є чинним і встановлює, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 11.08.2021 у справі № 826/7075/16, до правовідносин щодо звільнення поліцейських зі служби за власним бажанням підлягає застосуванню пункт 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, який встановлює обов`язок працівника попередити керівництво про звільнення за три місяці до звільнення.
При цьому Верховний Суд дійшов висновку про можливість звільнення працівника поліції (за власним бажанням) у більш стислі строки, аніж через три місяці від дати попередження (подання рапорту). Однак, для цього має бути обопільна згода/намір двох сторін – того, хто звертається з таким рапортом, і того/тих, хто ухвалює рішення про звільнення.
На виконання вимог пункту 1 частини першої статті 22 Закону № 580-VII керівник поліції приймає на службу та звільняє зі служби, призначає та звільняє з посад поліцейських відповідно до положень цього Закону.
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 10.02.2025 подав на ім`я начальника ГУНП в Харківській області рапорт, у якому з посиланням на небажання проходити службу в Національній поліції та подальшим призначенням пенсії за вислугою років просив звільнити зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням з 01.06.2025. При цьому, не вказав, що хоче бути звільненим у більш стислі строки, аніж через три місяці від дати попередження (подання рапорту), згода на прискорене звільнення також не надавалася.
А відтак, з огляду на відсутність згоди керівника на звільнення позивача у більш стислі строки ніж визначено рапортом від 10.02.2025 (з 01.06.2025), у відповідача станом на дату вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП (28.04.2025), не закінчився трьохмісячний строк, встановлений пунктом 68 Положення № 114 для прийняття відповідного рішення.
Отже, враховуючи факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП 28.04.2025, відповідач мав надати оцінку вказаній події до дати прийняття рішення за рапортом від 11.02.2025, шляхом проведення службового розслідування, оскільки фактично ОСОБА_1 продовжував проходження служби як поліцейський. 
Оскарження позивачем в межах справи № 520/14454/25 бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту від 11.02.2025 у встановлені законом строки, не спростовує обставини вчинення ним дисциплінарного проступку під час перебування на посаді поліцейського (28.04.2025) та до закінчення тримісячного строку на розгляд відповідного рапорту (10.05.2025).
При цьому законодавством регламентовано спеціальний режим органів поліції у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України та в умовах воєнного стану.
Разом з тим, особа, яка заступає на службу до органів поліції та приймає відповідну Присягу, бере на себе зобов`язання виконувати покладені на неї функції та завдання, зокрема, в умовах воєнного стану, та повинна усвідомлювати і розуміти специфіку проходження служби в поліції, яка зумовлює вищенаведені підвищені вимоги до кожного поліцейського, якими він не може нехтувати за жодних обставин.
Колегія суддів наголошує, що проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.
Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби. Порушення позивачем моральних та етичних приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава, а це безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 14 квітня 2021 року по справі № 320/3085/20.
Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що зі змісту Присяги працівника поліції, за недотримання якої у тому числі на позивача накладено дисциплінарне стягнення, слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.
Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі 804/6242/17.
З огляду на викладене, обставини того, що 28.04.2025 був вихідним днем ОСОБА_1 не звільняють останнього від обов`язку дотримуватись етичних, правових та службово-дисциплінарних норм поведінки, а також Присяги поліцейського. 
Порушення Присяги слід розуміти, як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.
Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі № 815/4478/16.
Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 816/604/17).
Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі № 815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
У контексті викладеного колегія суддів зазначає, що позивачем за наведених обставин вчинені дії, які не сумісні з вимогами, що пред`являються до професійних та моральних якостей поліцейського, підривають довіру до нього, як до носія влади, що безсумнівно, принижує високе звання поліцейського, яке мав позивач, викликає сумнів у високих моральних якостях і самосвідомості його як поліцейського.
Продемонстрована позивачем поведінка, на переконання колегії суддів є вкрай неприпустимою для поліцейського, оскільки він, як представник держави, зобов`язаний постійно на належному рівні виконувати покладені на поліцію повноваження, з честю та гідністю поводити себе як в службовий, так і в позаслужбовий час, з метою недопущення зниження рівня авторитету та довіри громадян до Національної поліції України в цілому.
Суд апеляційної інстанції вказує, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в службовий та позаслужбовий час і бути прикладом у дотриманні громадського порядку.
Зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини щодо скоєного позивачем дисциплінарного проступку, колегія суддів вважає доведеним висновок дисциплінарної комісії про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який виразився в порушенні вимог пункту 1 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону № 580-VIII, абзацу другого частини п`ятої статті 14, абзацу третього частини другої статті 16 Закону № 3353-ХІІ, пункту 2.5 ПДР України, пункту 1 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту абзацу другого пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08.07.2020 573 (зі змінами), що свідчить про недотримання позивачем службової дисципліни.
Щодо правомірності застосування до позивача такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення зі служби відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України “Про Національну поліцію”, колегія суддів враховує наступне.
Положеннями пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
За приписами частини восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За результатами проведеного службового розслідування, відповідач дійшов висновку, що за вчинення дисциплінарного проступку позивача слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.
При цьому, колегією суддів взято до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.09.2020 у справі №360/4790/19, відповідно до якого питання обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, але при цьому необхідно враховувати певні обставини. Суд здійснює правову оцінку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень за критеріями частини другої статті 2 КАС України, які є межею для дискреційних повноважень останніх. Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед у тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 20.12.2019 у справі №804/2054/17, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Оскільки доводи позивача, які покладені в основу позову та апеляційної скарги, визнано безпідставними, а суд апеляційної інстанції не встановив процедурних порушень з боку відповідача під час проведення службового розслідування та видання наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача, при прийнятті яких відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, колегія суддів вважає співмірним обраний вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 та погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування наказів Головного управління Національної поліції України в Харківській області від 30.05.2025 № 740 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» та похідного від нього наказу ГУНП в Харківській області від 10.06.2025 № 337 о/с «по особовому складу» про звільнення позивача зі служби в поліції.
З огляду на правомірність накладеного на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з займаної посади у зв`язку із наявністю факту вчиненого ним діяння, відсутні підстави для поновлення позивача на службі в органах Національної поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що також зумовлює відмову у задоволенні цієї частини позову.
Така правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, який викладений у постановах від 28 листопада 2019 року у справі № 120/860/19а та від 04 грудня 2019 року у справі № 824/355/17-а.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Зважаючи на результат апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 по справі № 520/16216/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій