154/1368/26 
3/154/547/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2026 року суддя Володимирського міського суду Волинської області Лутай А.М.,
розглянувши матеріали, які надійшли з Володимирського РВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , студента Володимирського педагогічного фахового коледжу імені А.Кримського Володимирської міської ради, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП, 

ВСТАНОВИВ

20 березня 2026 року о 20:05 на вул. Зимнівській 1-А в м.Володимир Волинської області неповнолітній ОСОБА_1 , в порушення п.2.1. «а» Правил дорожнього руху України, повторно протягом року керував транспортним засобом «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.6 ст.125 КУпАП.
У суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та просив його суворо не карати. Пояснив, що 20.03.2026 у його матері раптово погіршився стан здоров`я, зокрема різко підвищився артеріальний тиск. Оскільки вдома були відсутні необхідні лікарські засоби, він, перебуваючи у стресовому стані, сів за кермо автомобіля з метою їх термінового придбання в аптеці. Також зазначив, що батько на той момент був відсутній, оскільки проходить військову службу. 
Захисник ОСОБА_1 адвокат Савюк К.О. в суді просила врахувати вік порушника, який на момент вчинення адміністративного правопорушення є неповнолітнім, а також його стресовий стан зумовлений поганим самопочуттям матері. На підтвердження даної обставини надала довідку КП «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Волинської обласної ради, відповідно до якої матері порушника ОСОБА_2 ,1976 р.н., за кілька днів до події, а саме 13.03.2026 надавалась медична допомога бригадою екстреної медичної допомоги Володимирського відділення ЕМД, попередній діагноз «Гіпертензивний криз неускладнений». Крім того, надала письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , в яких остання пояснила, що 20.03.2026, близько 20:15, їй зателефонував ОСОБА_4 , який є сином її куми, та повідомив, що матері стало зле і їй терміново необхідні ліки, які були раніше рекомендовані працівниками швидкої медичної допомоги. При цьому він був дуже схвильований, сказав що їздив в аптеку щоб придбати ліки, однак їх не було і він не знає де ще їх можна придбати. ОСОБА_3 повідомила, що такі ліки вона має вдома і запропонувала приїхати і взяти їх для матері, що ОСОБА_5 і зробив.
Захисник зазначила, що неповнолітній ОСОБА_1 фактично залишився сам на сам із ситуацією, пов`язаною з раптовим погіршенням стану здоров`я матері, у зв`язку з чим розгубився та прийняв необдумане рішення. На думку захисника, наведені обставини свідчать про відсутність у діях неповнолітнього зухвалого наміру порушити закон, а натомість вказують на те, що його дії були зумовлені тривогою за життя та здоров`я близької людини.
Також захисник просила врахувати, що внаслідок вчиненого правопорушення будь-яких шкідливих наслідків не настало: дорожньо-транспортної пригоди допущено не було, шкоди майну чи іншим особам не заподіяно.
Крім того, захисник звернула увагу суду на особу неповнолітнього, який позитивно характеризується за місцем навчання, виховується у поважній родині, батько є військовослужбовцем, а сам неповнолітній дотримується загальноприйнятих норм поведінки та поваги до закону. Батьки щиро переживають з приводу події, усвідомлюють її серйозність та запевняють, що проведуть із сином необхідну виховну роботу і вживатимуть усіх можливих заходів для недопущення подібних випадків у майбутньому.
З огляду на молодий вік правопорушника, його позитивну характеристику, щире каяття, відсутність негативних наслідків, а також конкретні обставини, за яких було вчинено правопорушення, захисник вважала можливим виправлення неповнолітнього без застосування адміністративного стягнення та просила суд застосувати до нього заходи впливу, передбачені статтею 24-1 КУпАП.
Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, доводи захисника ОСОБА_6 , допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. 
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, відповідно до п.2.1 «а» Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
За керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.126 КУпАП.
Диспозиція ч.5 ст. 126 КУпАП, за якою стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті .
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно зі ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами. 
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. 
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП повністю встановлена сукупністю наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №620010, складеним 20.03.2026 о 20:32 інспектором 1 взводу ТОР роти УПП бат. УПП у Волинській області старшим лейтенантом поліції Торгунаковим М.С., згідно якого 20 березня 2026 року о 20:05 на вул. Зимнівській 1-А в м.Володимир Волинської області неповнолітній ОСОБА_1 , в порушення п.2.1. «а» Правил дорожнього руху України, повторно протягом року керував транспортним засобом «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом.
Допитана в суді як свідок ОСОБА_2 , мати правопорушника, підтвердила обставини викладені у протоколі та пояснила, що син сів за кермо автомобіля перебуваючи в стресовому стані через її погане самопочуття, з метою придбати їй необхідні ліки. Ніякого умислу на вчинення адміністративного правопорушення, у сина не було;
- постановою серії ЕПР1 №563190 від 10.01.2026, відповідно до якої ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП;
- рапортом інспектора роти ТОР УПП у Волинській області ДПП старшого лейтенанта поліції Барило С.І. від 20.03.2026, яким повідомляється, що під час відпрацювання в м. Володимирі було зупинено транспортний засіб «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перевірки документів було виявлено, що він керує транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії;
- довідкою УПП у Волинській області від 23.03.2026, згідно якої у відповідності до бази даних інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» інформація про отримання посвідчення водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 — відсутня.
З урахуванням наведеного, оцінивши кожний із зазначених доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, дослідивши всебічно, повно та неупереджено всі обставини справи про адміністративне правопорушення, суд вважає встановленим, що ОСОБА_1 , в порушення п.2.1 «а» ПДР України, дійсно повторно протягом року керував транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст.126 КУпАП.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд виходить з такого.
Згідно ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ст.33 КУпАП).
Відповідно до ст.13 КУпАП до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.
У разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.
В силу ст. 24-1 КУпАП, за вчинення адміністративних правопорушень до неповнолітніх у віці від шістнадцяти до вісімнадцяти років можуть бути застосовані такі заходи впливу: зобов`язання публічно або в іншій формі попросити вибачення у потерпілого, попередження, догана або сувора догана, передача неповнолітнього під нагляд батькам або особам, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічному або трудовому колективу за їх згодою, а також окремим громадянам на їх прохання. 
На підставі наведеного вище, враховуючи характер вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відсутність заподіяних негативних наслідків правопорушення, ставлення ОСОБА_1 до вчиненого, яке полягає у повному визнанні вини та щиросердному розкаянні, особу правопорушника, який є неповнолітнім, навчається, позитивно характеризується за місцем навчання, суд вважає за можливе, відповідно до ст.24-1 КУпАП, застосувати до нього захід впливу у виді попередження.
На переконання суду захід впливу у виді попередження відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини та є необхідним і достатнім для досягнення мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.
Приймаючи до уваги, що відповідно до ст.24-1 КУпАП захід впливу у виді попередження не є адміністративним стягненням, тому судовий збір не підлягає стягненню з неповнолітнього ОСОБА_1 . 
Керуючись ст. ст. 13, 23, 24-1,33,40, 283, 284 ч.1 п.2, 288 КУпАП, на підставі ч. 5 ст. 126 КУпАП , суд 
ПОСТАНОВИВ:

Визнати  ОСОБА_1  винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП, та відповідно до п. 2 ст.24-1 КУпАП застосувати до нього захід впливу, що застосовується до неповнолітніх, у виді попередження.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена у Волинському апеляційному суді протягом 10 днів з дня винесення постанови.
В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя А.М. Лутай