Справа № 761/7203/25
Провадження № 2/761/1741/2026
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: Савицького О.А.,
при секретарі: Дибань А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Адвокат в Європі», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання недійсним (в частині) договору,

В С Т А Н О В И В:
19.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Адвокат в Європі» та ОСОБА_2 , у якому просить визнати недійсним пункт 3.1 договору про надання послуг №27/05/2020 від 27.05.2020. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.05.2020 між ТОВ «Адвокат в Європі» та ОСОБА_2 , яка діяла від імені малолітнього сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), укладено договір про надання послуг №27/05/2020, пунктом 3.1 якого передбачено, що вартість юридичних послуг становить 21 % нетто від загальної маси спадщини, отриманої замовником, по факту завершення спадкової справи. На думку позивача, зазначений пункт є письмовим зобов`язанням від імені малолітньої дитини, укладеним без попереднього дозволу органу опіки та піклування, без відома та згоди законного батька - ОСОБА_1 , та реально звужує майнові права дитини.
Ухвалою судді Шевченківського раойнного суду м. Києва Юзькової О.Л. від 19.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.
Ухвалою від 08.05.2025 задоволено клопотання представників сторін про участь у засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Наказом голови суду від 23.02.2026 № 02-04-К-36 суддю ОСОБА_4 звільнено у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 19.02.2026 № 225/015-26.
Ухвалою від 04.05.2026 справу прийнято до свого провадження суддею Савицьким О.А. та призначено судове засідання у справі.
ТОВ «Адвокат в Європі» у відзиві від 08.05.2025 та заяві про застосування строків позовної давності заперечило проти позову. Відповідач-1 стверджує, що договір укладено на умовах «гонорару успіху» з метою набуття дитиною спадщини у майбутньому, отже ст.177 СК України, яка стосується наявного майна дитини, не застосовується; практика Верховного Суду допускає правочини без дозволу органу опіки за відсутності реального звуження існуючих прав дитини; строк позовної давності пропущений, оскільки позивач особисто брав участь у ДНК-тестуванні 19.05.2020 та достеменно знав про укладення договору. Також просить поновити строк подання відзиву у зв`язку з перебуванням директора у службовому відрядженні з 19 березня по 19.04.2025 та покласти судові витрати на правову допомогу у розмірі 50 000 грн на позивача.

Клопотання ТОВ «Адвокат в Європі» про поновлення строку подання відзиву судом задоволено, оскільки перебування директора Товариства у службовому відрядженні з 19.03.2025 по 19.04.2025, що унеможливлювало доступ до системи «Електронний суд», є поважною причиною пропуску строку відповідно до ч.2 ст.119 ЦПК України.
10.09.2025 ТОВ «Адвокат в Європі» подало додаткові пояснення та заперечення на клопотання позивача про долучення доказів, в яких підтримало позицію відзиву, навело додаткові доводи на обґрунтування факту виконання договору та повторило аргументи щодо позовної давності і «штучності» позовних вимог.
У судовому засіданні представник ТОВ «Адвокат в Європі» заперечив проти прийняття судом заяви ОСОБА_2 про визнання позову, вказавши на порушення строків подання доказів.
Судом долучено до справи заяву ОСОБА_2 про визнання позову в повному обсязі, у якій вона підтвердила, що договір укладено без згоди ОСОБА_1 та без дозволу органу опіки. Оскільки така заява є формою процесуального волевиявлення сторони (ст. 174 ЦПК України), а не доказом у розумінні ст. 83 ЦПК України, на неї не поширюються часові обмеження щодо подання доказів. Відповідно, закон дозволяє заявляти про визнання позову на будь-якому етапі судового процесу аж до моменту ухвалення остаточного рішення.
Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської РДА у м. Києві в судове засідання свого представника не забезпечила, однак листом від 19 лютого 2025 року №109/40-453-1 офіційно підтвердила, що розпорядження (дозвіл) органу опіки на покладення на малолітнього ОСОБА_5 зобов`язань зі сплати будь-які суми за договором № 27/05/2020 не видавалося. Також Служба зазначила, що покладається на розсуд суду з урахуванням найкращих інтересів малолітнього ОСОБА_3 .
Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 є законним батьком малолітнього ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на підставі актового запису про народження, зареєстрованого у 2013 році, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (виданим 21.07.2020 як повторний документ Відділом ДРАЦС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві). Реєстрація ОСОБА_1 як батька дитини здійснена на підставі ст.122 СК України та існувала з моменту реєстрації народження ОСОБА_5 , тобто задовго до укладення договору.
Станом на дату укладення договору (27.05.2020) ОСОБА_1 був і на даний час є юридично визнаним та єдиним зафіксованим батьком дитини за чинним свідоцтвом про народження, а відтак - законним представником малолітнього відповідно до ч.1 ст.242 ЦК України.
Судом також встановлено, що 27.05.2020 між ТОВ «Адвокат в Європі» та ОСОБА_2 , яка діяла від імені малолітнього сина, укладено договір про надання послуг № 27/05/2020. Відповідно до п. 3.1 договору, вартість юридичних послуг становить 21 % (двадцять один відсоток) нетто від загальної маси спадщини, отриманої Замовником. ТОВ «Адвокат в Європі» надало до матеріалів справи складений ними звіт про активи від 03.03.2023, відповідно до якого загальна вартість спадкового майна становить 922634,20 євро, а розмір зобов`язання дитини за п.3.1 договору - 193753,18 євро. 
Суд вважає, що оскільки зазначений звіт складений безпосередньо ТОВ «Адвокат в Європі» як зацікаваною стороною і не є висновком незалежного оцінювача, вказана сума яка береться судом доведена. Рішення австрійського суду, яке встановлює склад та вартість спадкової маси, до матеріалів цієї справи не долучено. З огляду на зазначене, точний розмір майна, отриманого малолітнім ОСОБА_6 , матеріалами цієї справи не підтверджено.
Разом з тим, реальний і виконуваний характер грошового зобов`язання малолітнього за п. 3.1 договору підтверджується самим ТОВ «Адвокат в Європі», яке у справі № 761/18657/23 пред`явило до малолітнього ОСОБА_5 позов про стягнення на підставі цього ж пункту суми у розмірі 217 903,18 євро, що підтверджується досудовою вимогою ТОВ «Адвокат в Європі» від 15.03.2023, пред`явленою в тому числі ОСОБА_7 , хоча у відзиві сума до стягнення вказана інша - 193 753,18 євро. Суд виходить з того, що точний розмір грошового зобов`язання дитини не є предметом цього провадження і підлягає встановленню в окремому порядку; для цілей цієї справи достатнім є встановлення самого факту існування значного майнового зобов`язання малолітнього, яке жодною зі сторін не заперечується.
За твердженням ТОВ «Адвокат в Європі», 19.05.2020 - за 8 днів до підписання договору - було проведено ДНК-тест за участю ОСОБА_8 як юридичного батька малолітнього (звіт DDC DNA Diagnostics Center від 19.05.2020 №26677). Таким чином, 
ТОВ «Адвокат в Європі» на дату підписання договору достеменно знало про статус ОСОБА_1 як законного представника дитини, однак до нього за згодою не зверталося та про умови Договору не повідомляло.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не є стороною договору №27/05/2020, його підпис у договорі відсутній, він жодного разу та у жодній формі не надавав згоди на укладення договору. Як зазначає ОСОБА_1 уперше зі змістом договору він ознайомився не раніше 05.11.2024, коли ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/18657/23 його залучено третьою особою та надіслано копію позовної заяви ТОВ «Адвокат в Європі» разом з договором. До вказаного часу жодних доказів обізнаності позивача зі змістом п. 3.1 договору матеріали справи не містять.
Відповідно до ч.2 ст.177 СК України батьки (усиновлювачі) або опікун малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування видавати письмові зобов`язання від імені дитини, відмовлятися від майнових прав дитини. Відповідно до ч. 6 ст. 177 СК України при вчиненні одним із батьків правочинів щодо майна малолітньої дитини вважається, що він діє за згодою другого з батьків.
Суд вважає, що пункт 3.1 Договору є нічим іншим, як «письмове зобов`язання від імені дитини» у розумінні ч.2 ст.177 СК України, оскільки він покладає на малолітнього ОСОБА_9 безумовний обов`язок сплатити 21 % від загальної маси отриманої ним спадщини. Умова «гонорар успіху» визначає лише момент виконання цього зобов`язання, але не скасовує самого факту взяття дитиною майнового боргу з моменту підписання Договору. Заборона, встановлена ч.2 ст.177 СК України, є безумовною стосовно будь-яких письмових зобов`язань, що покладаються на малолітнього, незалежно від того, чи стосуються вони наявного чи майбутнього майна.
Листом Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської РДА від 19.02.2025 №109/40-453-1 підтверджено відсутність будь-якого дозволу органу опіки та піклування на покладення на малолітнього зобов`язань за договором. Таким чином, вимога ч.2 ст.177 СК України у частині обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування - порушена.
Разом з тим, норма ч.6 ст.177 СК України встановлює спростовну, а не абсолютну презумпцію згоди другого з батьків. В даній справі ця презумпція є спростованою заявою ОСОБА_1 , який прямо заперечує факт надання будь-якої згоди, а жодних доказів протилежного матеріали справи не містять. Крім того, ТОВ «Адвокат в Європі», знаючи на дату підписання Договору про наявність юридичного батька дитини, свідомо не зверталося до нього за згодою та не повідомляло його про умови договору. Частина 6 статті 177 СК України захищає обох батьків від несанкціонованого вчинення правочинів одним із них і не може використовуватися як прикриття для свідомого ігнорування контрагентом законного представника дитини.
Крім того, рівність батьківських прав, гарантована ч.1 ст.141 СК України, незалежно від положень ч.6 ст.177 СК України вимагає узгодженості дій обох батьків при вчиненні будь-яких значущих правових дій стосовно дитини, зокрема при взятті від її імені майнових зобов`язань.
Суд не приймає до уваги посилання ТОВ «Адвокат в Європі» на постанови Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду у справах №343/774/15-ц, №520/15250/15-ц, №757/13243/17, №755/12052/19, №385/1598/18, №641/4266/21, згідно з якими відсутність дозволу органу опіки та піклування є підставою для визнання правочину недійсним лише за наявності реального звуження обсягу існуючих майнових прав дитини, оскільки наведені справи стосуються ситуацій, коли обидва батьки або єдиний законний представник знали про правочин і фактично погоджувалися на нього, а питання порушення зводилося виключно до відсутності формального дозволу органу опіки. Натомість у цій справі встановлено принципово інше: один із двох рівноправних законних представників малолітнього ( ОСОБА_1 ) не знав про договір та не давав жодної згоди на нього, а контрагент (ТОВ «Адвокат в Європі») свідомо оминув його попри обізнаність із батьківським статусом. Відтак фактичні обставини справи не охоплюються наведеною вище практикою.
Разом з тим, суд вважає за необхідне констатувати, що п. 3.1 Договору відповідає критерію звуження обсягу майнових прав дитини за буквальним тлумаченням того правового висновку Верховного Суду, на який посилається Відповідач-1. Зазначеним пунктом на малолітнього ОСОБА_9 покладено конкретне грошове зобов`язання у розмірі 21 % від загальної вартості спадщини, точний розмір якої залишається предметом окремого провадження. Реальний і виконуваний характер цього зобов`язання підтверджується самим ТОВ «Адвокат в Європі», яке в межах справи №761/18657/23 пред`явило до малолітнього ОСОБА_5 як боржника позов про стягнення на підставі п. 3.1 договору суми у розмірі 217903,18 євро. Незалежно від того, яка саме сума зрештою буде визнана правомірною у тій справі, сам факт пред`явлення такого позову свідчить, що п. 3.1 договору є реальним майновим тягарем для малолітнього, а не умовним чи теоретичним зобов`язанням.
При цьому суд відхиляє можливе тлумачення поняття «звуження обсягу існуючих майнових прав дитини» як такого, що настає виключно за умови від`ємного майнового сальдо - тобто лише у разі, якщо після виконання зобов`язання у дитини не залишається жодних активів. 
Ані ч.2 ст.177 СК України, ані ч.6 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, ані постанови Верховного Суду у наведених Відповідачем-1 справах не містять такого застереження та не пов`язують наявність порушення з позитивним чистим сальдо між отриманим дитиною майном і покладеним на неї зобов`язанням. Верховний Суд пов`язує критерій «звуження» з фактом зменшення або обмеження обсягу наявних майнових прав дитини як таким (постанова Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №504/294/14-ц). Покладення будь-якого майнового зобов`язання на малолітнього за визначенням зменшує обсяг його майнових прав на відповідну суму - незалежно від того, чи залишається у дитини після виконання цього зобов`язання певний майновий залишок. Протилежне тлумачення фактично позбавляло б інститут попереднього дозволу органу опіки та піклування, закріплений у ч.2 ст.177 СК України, будь-якого захисного змісту.
Суд також не приймає посилання ТОВ «Адвокат в Європі» на ст.ст. 525, 526, 530, 611, 627 ЦК України та на принцип «pacta sunt servanda» як підстави для відмови в позові. Зазначені норми регулюють виконання чинних договорів і не поширюються на питання дійсності правочинів, які вирішуються на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України та ст.177 СК України як спеціальної норми. Принцип свободи договору реалізується виключно в межах, встановлених законом, та не може усувати обов`язкових вимог ч.2 ст.177 СК України щодо порядку укладення правочинів законними представниками малолітніх дітей.
Щодо заяви ТОВ «Адвокат в Європі» про застосування позовної давності суд зазначає таке. 
Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
Знання про факт проведення ДНК-тесту 19.05.2020 та загальну мету встановлення батьківства не є рівнозначним знанню про конкретні фінансові умови договору, підписаного за вісім днів після тесту і без залучення позивача. 
Тягар доказування того, що позивач ознайомився зі змістом п.3.1 договору до 05.11.2024, лежить на ТОВ «Адвокат в Європі», однак жодних відповідних доказів суду надано не було. Звіт DDC DNA Diagnostics Center від 19.05.2020 №26677 суд відхиляє як доказ обізнаності позивача зі змістом п.3.1 договору: зазначений документ підтверджує лише факт біологічного тестування, але не свідчить про ознайомлення позивача з фінансовими умовами договору, підписаного на вісім днів пізніше. 
Суд вважає, що оскільки позивач вперше дізнався про зміст договору не раніше 05.11.2024 (з ухвали у справі №761/18657/23), а позовна заява подана 19.02.2025 (тобто через 3 місяці 14 днів), трирічний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, не пропущений, а тому заява ТОВ «Адвокат в Європі» про застосування позовної давності підлягає відхиленню.
Щодо заяви ОСОБА_2 про визнання позову, суд, перевіривши відповідність цього процесуального волевиявлення вимогам ч.1 ст.174 ЦПК України, встановив, що ця заява не суперечить закону та не порушує прав третіх осіб, а навпаки - відповідає інтересам малолітнього, оскільки спрямовано на звільнення дитини від значного майнового зобов`язання. 
Доводи ТОВ «Адвокат в Європі» про «штучність» позовних вимог суд відхиляє. Узгодженість процесуальних позицій членів однієї сім`ї стосовно недійсності правочину, що порушує права їхньої малолітиньої дитини, є закономірною та правомірною. Батько і мати дитини діють в єдиному інтересі - захисті майнових прав малолітнього - і їх інтереси в цій справі не суперечать один одному. 
Сам факт паралельного існування справи №761/18657/23 щодо стягнення боргу за тим самим договором не є свідченням недобросовісності позивача, а навпаки - підтверджує реальний та виконуваний характер спірного зобов`язання.
Суд також відхиляє доводи ТОВ «Адвокат в Європі» про те, що позивач, не оскаржуючи договір у частині набуття спадщини, діє недобросовісно. Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не тягне недійсності інших його частин, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення недійсної частини. Звернення позивача лише щодо п. 3.1 договору є реалізацією передбаченого законом права на часткове оспорювання і не може кваліфікуватися як суперечлива поведінка. Крім того, ОСОБА_10 набув спадщину на підставі рішень австрійського суду та нотаріальних актів, що є самостійними правовими підставами, незалежними від дійсності чи недійсності п.3.1 договору. Відтак між визнанням недійсним зобов`язання дитини зі сплати 21 % та збереженням вигод від набуття спадщини немає правової суперечності.
Відповідно до ч.6 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України правочин, вчинений з порушенням вимог ч.2 ст.177 СК України та за відсутності згоди другого законного представника малолітнього, є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а тому визнає недійсним пункт 3.1 договору про надання послуг №27/05/2020 від 27 травня 2020 року, укладеного між ТОВ «Адвокат в Європі» та ОСОБА_2 , яка діяла від імені малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, відповідно до вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 1 210,40 грн. Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Адвокат в Європі» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у рівних частинах, а саме по 605,20 грн з кожного.
Заявлена вимога ТОВ «Адвокат в Європі» про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 50 000 грн задоволенню не підлягає у зв`язку з відмовою у задоволенні позиції відповідача.
Керуючись ст.ст. 141, 174, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 353-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Адвокат в Європі», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання недійсним договору в частині - задовольнити.
Визнати недійсним пункт 3.1 договору про надання послуг №27/05/2020 від 27 травня 2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Адвокат в Європі» та ОСОБА_2 , яка діяла від імені малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Адвокат в Європі» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 20 копійок.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: