ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/8047/26
Провадження № 22-ц/820/1183/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І., 
секретар судового засідання Заворотна А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу «Барви-2020» на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2026 року про забезпечення у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Барви-2020», Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегатек» про визнання майнових прав на квартиру (суддя Колієв С.А.).
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в:
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Барви-2020», Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегатек» про визнання за ним майнового права відповідно до договору № 57/11 про сплату внесків у ОК ЖБК «Барви-2020» від 27 липня 2021 року на квартиру АДРЕСА_1 .
Разом з позовом подано заяву про забезпечення позову. 
В обґрунтування заяви позивач зазначав, що між ОСОБА_1 та ОК ЖБК «Барви-2020» укладено договір № 57/11 від 27 липня 2021 року, відповідно до якого ОК ЖБК «Барви-2020» зобов`язалося збудувати та здати в експлуатацію багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 в строк ІІ кварталу 2022 року (пункт 4.2.1), та передати позивачу приміщення квартири АДРЕСА_3 на шостому поверсі, обумовлене цим договором. Позивачем зобов`язання по договору були виконані в повному обсязі, сплачено 782 400,00 грн станом на липень 2022 року, що складало 100% загальної площі квартири. Відповідач, свої зобов`язання не виконав, будинок в експлуатацію не здав, прострочка виконання зобов`язань ЖБК складає 46 календарних місяців.
Вказував, що отримав вимогу про доплату без конкретизації підстав та розшифровки суми такої доплати. Після відмови його було виключене з загального чату членів кооперативу по цьому будинку.
Наголошував на тому, що станом на момент подачі позову будівництво не завершено. Таким чином, відповідачі не визнають право позивача набути у власність повністю проінвестовану ним квартиру після здачі будинку в експлуатацію.
На думку позивача, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду по справі та призвести до порушення прав позивача у разі задоволення позову, з урахуванням співмірності забезпечення позову заявленим позовним вимогам.
Враховуючи викладене, просив суд забезпечити позов шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна: оформлення, передачі третім особам та укладання будь-яких правочинів щодо цього майна а саме: квартири АДРЕСА_4 .
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області заяву про забезпечення позову задоволено.
З метою забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Барви-2020», Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегатек» про визнання майнових прав на квартиру, забезпечено позов до розгляду справи по суті у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 . 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОК ЖБК «Барви-2020» подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви. Посилається на порушення судом норм процесуального права.
Вказує, що заявлений захід забезпечення позову є неправомірним з огляду на правовий статус спірного майна. На момент звернення до суду спірний об`єкт нерухомості є об`єктом незавершеного будівництва, який не введений в експлуатацію, а відтак не набув статусу нерухомого майна у розумінні чинного законодавства.
Зазначає, що до моменту введення об`єкта в експлуатацію та державної реєстрації права власності такий об`єкт не є самостійним об`єктом цивільних прав як нерухоме майно, а є лише результатом будівельних робіт. За таких обставин, накладення арешту на об`єкт, який фактично не існує як об`єкт нерухомості у правовому розумінні, є неможливим, оскільки суперечить самій природі арешту як обтяження права власності. Більше того, відсутність зареєстрованого права власності на спірний об`єкт виключає можливість його індивідуалізації як об`єкта арешту, що унеможливлює належне виконання відповідної ухвали суду. 
Наголошує на тому, що право власності на спірний об`єкт не зареєстроване за жодною особою, зокрема ані за ОК ЖБК «Барви-2020», ані за позивачем, що виключає можливість застосування такого заходу забезпечення позову, як арешт майна.
Зазначає, що сторони перебувають у взаємних зобов`язальних правовідносинах, хоча на момент звернення до суду будівництво об`єкта нерухомості не завершене, і його не введено в експлуатацію, позивач зі свого боку також не виконав у повному обсязі своїх договірних зобов`язань, оскільки не здійснив оплату пайових внесків з урахуванням змін, передбачених договором, у зв`язку з чим не набув майнових прав на спірний об`єкт. Позивачем було сплачено пайові внески у розмірі 782400 грн, однак, відповідно до довідки про наявність заборгованості від 23.03.2025, за ним обліковується заборгованість у сумі 162400 грн.
Відтак, на думку скаржника, у позивача відсутні правові підстави для набуття майнових прав на об`єкт нерухомості, оскільки обов`язковою умовою такого набуття є повна сплата пайового внеску. А тому, накладення арешту на об`єкт нерухомості є ще й безпідставним, передчасним та таким, що не відповідає критеріям необхідності й співмірності заходів забезпечення позову, оскільки у позивача відсутнє належним чином підтверджене майнове право, яке підлягало б судовому захисту шляхом застосування такого заходу.
Зазначає також, що суд першої інстанції, в порушення ст. 151 ЦПК України, не звернув увагу на те, що заява про забезпечення позову позивача не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, та, в порушення ст. 154 ЦПК України, суд не визначив розмір зустрічного забезпечення.
Звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про забезпечення позову, наклав арешт на: «квартиру АДРЕСА_4 », що не відповідає фактичним та договірним характеристикам спірного об`єкта. Зокрема, відповідно до умов укладеного між сторонами договору, загальна площа об`єкта становить 65,2 кв.м., а за результатами проведеної технічної інвентаризації — 67,6 кв.м. Таким чином, суд першої інстанції фактично застосував захід забезпечення позову щодо об`єкта з невірно визначеними характеристиками, що свідчить про його неналежну індивідуалізацію та унеможливлює однозначне встановлення предмета арешту.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства.
У зв`язку з чим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).
Проте, судове рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заявлених вимог про забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння не відповідає зазначеним вимогам.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору у справі є визнання майнових прав на квартиру, відповідно, обраний позивачем вид хзабезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами. При цьому даний вид забезпечення позову не призведе до неправильного обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні його власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи із наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Види забезпечення позову передбачені ст. 150 ЦПК України.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками цього судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Так, з матеріалів справи вбачається, що у заяві про забезпечення позову позивач просив забезпечити позов шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна: оформлення, передачі третім особам та укладання будь-яких правочинів щодо цього майна а саме: квартири АДРЕСА_4 .
Разом з тим, суд першої інстанції забезпечив позов шляхом накладення арешту на майно - квартиру АДРЕСА_4 .
При цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги, що накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії — це різні види забезпечення позову. Хоча обидва вони спрямовані на гарантування виконання судового рішення, вони мають різні механізми дії, правову сутність та наслідки для відповідача.
Крім того, право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію, якщо таке передбачено законом чи договором, а повноцінним об`єктом, у розумінні ЦК України, такий об`єкт стає після його державної реєстрації, оскільки жодних виключень щодо необхідності державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, як передбачено в частині першій статті 182 та частині другій статті 331 ЦК України для новоствореної речі, якою є квартира в новозбудованому будинку, цивільне законодавство не містить.
У справі, яка переглядається, встановлено, що будівництво багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 (а після зміни поштової адреси іменується як АДРЕСА_5 ) не завершено, право власності на квартиру не зареєстровано, а тому, арешт квартири як об`єкта нерухомого майна є юридично неможливим. І з цього приводу, є підставними доводи апеляційної скарги.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що існує достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а тому наявні підстави для застосування обраного позивачем заходу забезпечення позову - заборона вчинення певних дій. При цьому, такий захід забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами. 
Крім того, захід забезпечення позову є тимчасовим і в разі вирішення між сторонами спору може бути скасований судом.
А тому, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, відповідно, підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового судового рішення про часткове задоволення заявлених вимог.
Обставини щодо невиконання в повному обсязі позивачем зобов`язань за договором, не підписання ним додаткової угоди підлягають з`ясуванню судом при розгляді справи по суті, а не в ході розгляду заяви про забезпечення позову, а тому, не приймаються апеляційним судом до уваги. 
Також відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги стосовно не зазначення заявником пропозиції щодо зустрічного забезпечення, оскільки відповідач не позбавлений права звернутися до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову, а відсутність зустрічного забезпечення на час звернення до суду із заявою про забезпечення позову, не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують відповідні правові підстави.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Барви-2020» задовольнити частково.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Сітніковим Андрієм Володимировичем, задовольнити частково.
Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо об`єкта нерухомості (квартири АДРЕСА_6 , визначеного умовами договору №57/11 про сплату внесків у ОК «ЖБК «Барви-2020» від 27.07.2021, а саме: оформлення, передачі третім особам та укладення будь-яких правочинів щодо цього майна. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 травня 2026 року.

Суддя-доповідач      І.В. П`єнта

Судді:       А.П. Корніюк

О.І. Талалай