Номер провадження 2/754/446/26
Справа №754/20707/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

10 червня 2026 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді - Сенюти В.О.,
секретаря судового засідання - Каба А.В., 
за участю:
позивача - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідачки ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. 
Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що сторони по справі мають спільного сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28.12.2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.06.2015 і до досягнення повноліття. Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 29.11.2025 інформація про ОСОБА_1 відсутня, відтак останній не має заборгованості зі сплати аліментів. Проте, 19.04.2025 між позивачем та ОСОБА_5 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 народилося двоє дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Відтак на утриманні позивача перебуває не лише дитина від попереднього шлюбу, а й двоє народжених доньок та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дітьми. На підставі викладеного, позивач просить зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Деснянського районного суду міста Києві від 28.12.2011 з частини до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11.12.2025 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Відповідачка подала заяву, відповідно до якої просила у задоволенні позову відмовити. Вказала, що позивач не сплачує аліменти у розмірі, який присудив суд, а платить приблизно 2000,00 грн, при цьому отримує гідну заробітну плату. Раніше у 2018 році позивач мав заборгованість зі сплати аліментів у сумі 130000,00 грн, однак під виглядом обману та можливого примирення, змусив ОСОБА_2 написати відмову від заборгованості. Позивач не приймає участі в утриманні дитини та не допомагає, не зважаючи на те, що у сина наявні проблеми зі здоров`ям.
Представник відповідачки подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити. Вказав, що позивач, вказуючи на зміну сімейного стану при цьому не посилається на зміну, а саме погіршення матеріального стану, що унеможливлює його сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Крім того, докази погіршення матеріального стану до позову долучено не було, відтак підстав для задоволення позову на думку представника відповідача немає.
В судовому засіданні позивач подану позовну заяву підтримав, просив задовольнити з викладених підстав.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У своїй письмові заяві вказала, що немає можливості бути присутньою на слуханні справі, оскільки разом із дитиною перебуває за межами України.
Представник відповідачки також в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Вислухавши вступне слово позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2010 по 08.11.2013.
У період шлюбу народився син - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28.12.2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.11.2011 і до повноліття дитини.
Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників, відсутня інформація стосовно ОСОБА_1 . 
19.04.2025 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилися ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , батьками яких є позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .
Положенням чч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Положення ч. 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення. розміру аліментів.
Позивач, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, посилається на зміни сімейного стану, у зв`язку із його одруженням та народженням ще двох доньок, відтак вважає, що визначений судовим рішенням розмір аліментів підлягає зменшенню з на 1/6 від заробітку (доходу).
Проте, суд вказані доводи позивача до уваги не приймає, враховуючи правовий висновок ВС, викладений у постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19.
Так, зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших двох доньок, не є безумовною підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів. Адже позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дітей від іншого шлюбу.
Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі № 715/2073/20.
Також, суд наголошує на тому, що позивач в супереч ч. 1 ст. 81 ЦПК україни не надав достовірні, належні та допустимі докази на підтвердження погіршення майнового стану, що унеможливлює сплату ним аліментів у розмірі, визначеному рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28.12.2011. 
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову, судові витрати покладаються на сторону позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, - 

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення суду складено - 15.06.2026.
Суддя:     В.О.Сенюта