ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року	Львів	Справа № 380/25216/24 пров. № А/857/8281/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Кузан Р.І.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за вісім років служби.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 19.11.2020 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.11.2020 №418-ОС. Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.11.2020 № 418-ОС, на день виключення зі списків особового складу частини 19.11.2020 вислуга років ОСОБА_1 становила: календарна - 8 років 0 місяців 0 днів; пільгова - 3 роки 4 місяці 13 днів; загальна - 11 років 4 місяці 13 днів. Проте, при звільненні позивача військовою частиною не виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше. Така виплата передбачена частиною 2 статті 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частини НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частини НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за вісім років служби.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, суд керуючись положеннями Закону України №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановив, що держава гарантує військовослужбовцям належне грошове забезпечення та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні за наявності вислуги 10 і більше років. З урахуванням частини 2 статті 15 Закону №2011-XII та правової позиції Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога щодо 10 років вислуги стосується загальної (у тому числі пільгової) вислуги, тоді як календарна вислуга застосовується лише для визначення розміру допомоги. Оскільки позивач мав понад 10 років загальної вислуги, він набув право на відповідну допомогу, а її розмір підлягає обчисленню виходячи з календарної вислуги.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, суд першої інстанції безпідставно застосував Порядок №260, який не регулює виплати військовослужбовцям Держприкордонслужби, замість застосування Інструкції МВС №558, що є спеціальним нормативним актом для таких правовідносин. Вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XII та Інструкції №558 право на одноразову грошову допомогу виникає лише за наявності 10 і більше календарних років вислуги, тоді як позивач мав лише 8 календарних років, що виключає право на таку виплату. 
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п.3 ч.1 ст.311 КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до Витягу з наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 418 - ОС від 19 листопада 2020 року виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії – інструктора кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » І категорії (тип Б), звільненого в запас на підставі пункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 19 листопада 2020 року. Вислуга років станом на 19 листопада 2020 року становить: календарна – 08 років 00 місяців 00 днів, пільгова - 03 роки 04 місяці 13 днів, загальна – 11 років 04 місяці 13 днів.
Згідно з Витягом з наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 383 - ОС від 22 жовтня 2020 року припинено (розірвано) контракт та звільнено з віськової служби на підставі пункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії – інструктора кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » І категорії (тип Б), без права носіння військової форми одягу.
З архівних відомостей про нараховане і виплачене ОСОБА_1 грошове зебезпечення за 2020 рік слідує, що при звільненні з військової служби позивачу не було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Вказана обставина не заперечується відповідачем.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється Законом України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 40 Закону №2232-XII визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами. 
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до статті 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частиною 1 статті 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини 2 статті 15 Закону №2011-XI (в редакції, яка діяла на момент звільнення позивача з військової служби) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. 
Аналогічна правова норма закріплена в Розділі XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок №260, в редакції, яка діяла на момент звільнення позивача з військової служби).
Згідно з пунктом 5 Розділу XXXII Порядку №260 одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.
При цьому, для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (зі змінами) (п. 8 Розділу XXXII Порядку №260).
Здійснивши системний аналіз вищезазначених правових норм суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вжите в частині 2 статті 15 Закону №2011-XI поняття «календарна вислуга років» застосовується не для визначення необхідної для призначення одноразової грошової допомоги вислуги років, а для визначення розміру такої допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».
Таким чином, в частині 2 статті 15 Закону №2011-XI відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги.
Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 380/2427/20.
Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на підставі пункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII, який передбачає припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходяить військову службу за контрактом, у зв`язку із закінченням строку контракту, під час дії особливого періоду (крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану).
Крім того, з матеріалів справи слідує, що загальна вислуга ОСОБА_1 на момент звільнення з військової служби становила 11 років 04 місяці 13 днів (08 років 00 місяців 00 днів календарної вислуги + 03 роки 04 місяці 13 днів пільгової вислуги), що свідчить про дотримання ним умови про наявність 10 і більше років вислуги для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону №2011-XI.
За вказаних обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до правил частини 2 статті 15 Закону №2011-XI ОСОБА_1 , який має вислугу більше 10 років, набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні.
При цьому, оскільки для визначення розміру одноразової грошової допомоги застосовується саме календарна вислуга, то розмір допомоги, на яку позивач має право, становить 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 8 календарних років служби.
Однак, ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частини НОМЕР_1 ), на грошовому забезпеченні якого перебував позивач, не нарахував та не виплатив йому вищезазначену одноразову грошову допомогу при звільненні, що свідчить про протиправність такої бездіяльності відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі № 380/25216/24– без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. Я. Качмар