ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2026 р. 	Справа № 520/21735/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. , Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2026, (головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А.) по справі № 520/21735/25
за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» 
до  Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю), у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті 
про визнання протиправними та скасування постанови, припису,
ВСТАНОВИВ:
Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю “Надія” (далі по тексту - СТОВ “Надія”, позивач) звернулося з позовом, в якому просило суд:
- визнати протиправною та скасувати: 
постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №084594 від 05.08.2025, якою до СТОВ “Надія” застосовано штраф у розмірі 17 000,00 грн.;
- припис Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про усунення порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт №005571 від 05.08.2025, адресований СТОВ “Надія”.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 задоволено позов. 
Державна служба України з безпеки на транспорті, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду, обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просила скасувати таке рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що законодавством установлений обов`язок щодо установлення діючого та повіреного тахографа на вантажний транспортний засіб з повною масою понад 3,5 тонн. 
Зазначає, що маса автомобіля позивача 19,15 тонн, проте він не обладнаний тахографом, що є обов`язком позивача, а не його правом. 
Наголошує на помилковість висновків суду, зроблених внаслідок поверхневого дослідження доказів у справі.
Також зазначає, що рішення суду ухвалене з використанням норм матеріального права, які є не чинними на час виникнення спірних правовідносин.
На підтвердження власних доводів посилається на правові позиції Верховного Суду.
Вважає, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Позивач подав письмові пояснення у справі, в яких, посилаючись на безпідставність доводів скаржника, просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Бегунц А.О., П`янова Я.В.
У зв`язку з відпусткою судді П`янової Я.В., на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Присяжнюк О.В., Бегунц А.О.
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить транспортний засіб КАМАЗ, державний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який використовується ним у господарській діяльності.
10.07.2025 відповідачем проведена рейдова перевірка дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом щодо транспортного засобу КАМАЗ, державний номер НОМЕР_1 , належного СТОВ “Надія”, за наслідками якої складено відповідний акт №ОАР 063290.
За висновками акту під час перевірки виявлено порушення ст.ст.34,38 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме перевезення вантажу згідно ТТН 594911 від 10.07.2025 транспортним засобом з повною масою понад 3500 кг. без встановленого контрольного пристрою тахографу, передбаченого п.6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом МТЗУ №340 від 07.06.2010; відсутня роздруківка/тахокарта з повіреного тахографа, що передбачено п.3 розділу 3 наказу МТЗУ від 24.06.2010 №385, відповідальність за що передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт.
Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті 05.08.2025 складено :
-постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №084594 до СТОВ “Надія” за порушення ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (згідно акту від 10.07.2025 №ОАР 063290), відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", у розмірі 17 000,00 грн.;
-припис про усунення порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт №005571, адресований СТОВ “Надія”, згідно якого у зв`язку з виявленням порушення останнім п.6.1 Наказу МТЗУ №340 від 07.06.2010, а саме: перевезення вантажів транспортним засобом з повною масою понад 3500 кг. за відсутності на момент проведення перевірки діючого та повіреного тахографа на транспортному засобі КАМАЗ НОМЕР_3 (згідно акту від 10.07.2025 №ОАР 063290), запропоновано позивачу вжити заходів до усунення виявлених порушень у строк до 31 серпня 2025 р. 
Позивач, вважаючи протиправними постанову та припис відповідача від 05.08.2025, звернувся з позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" №2344-ІІІ (далі по тексту - Закон №2344-III). 
Відповідно до ст.1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - суб`єкт господарювання, який здійснює на комерційній основі чи за рахунок власних коштів перевезення пасажирів та/або вантажів транспортними засобами; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень (ст.2 Закону №2344-III).
Згідно з ч.1 ст.5 Закону № 2344-ІІІ, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.
Відповідно до ст.6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Статтею 18 Закону №2344-III передбачено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Відповідно до ст.48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до ст.49 Закону №2344-III водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Згідно з п.1.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.06.2010 № 340 (далі по тексту - Положення №340) це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.
Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ) (п.1.3 Положення №340). 
Пунктом 6.1 Положення № 340 встановлено, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затверджена Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі по тексту - Інструкція № 385).
Відповідно до п.п.1,2 розділу ІІ Інструкції №385 виробники транспортних засобів здійснюють установлення тахографів згідно з вимогами законодавства.
Пункти сервісу тахографів установлюють тахографи (крім аналогових тахографів) за вибором власника транспортного засобу (замовника) та виконують роботи з його технічного обслуговування, а також виробників тахографів та транспортних засобів.
Відповідно до п.1 розділу ІІІ Інструкції №385 автомобільні перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів чи смарт-тахографів, зразки яких затверджено відповідно до вимог законодавства.
Пунктом 3 розділу ІІІ Інструкції №385 передбачено, що водій транспортного засобу обладнаного тахографом: використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа, у тому числі смарт-тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом або смарт-тахографом. 
Тобто, законодавством установлений обов`язок щодо установлення діючого та повіреного тахографа на вантажний транспортний засіб з повною масою понад 3,5 тонн. 
Стаття 60 Закону №2344-ІІІ передбачає, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Об`єктивною стороною складу господарського правопорушення, передбаченого абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-III є надання суб`єктом господарювання послуги з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст.ст. 39 та 48 цього Закону. 
Суб`єктами відповідальності за ст.60 Закону №2344-III є автомобільні перевізники - суб`єкти господарювання, які надають послуги з перевезень пасажирів та вантажів.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, посилаючись на норму п.6.3 Положення №340 виходив, зокрема з того, що на момент проведення посадовими особами відповідача рейдової перевірки у водія СТОВ «Надія» була наявна при собі заповнена індивідуальна контрольна книжка водія, що є належним документом, який підтверджує облік робочого часу водія у разі відсутності встановлення тахографа на транспортному засобі.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач є автомобільним перевізником - суб`єктом господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів, а тому є суб`єктом відповідальності, передбаченої ст.60 Законом України "Про автомобільний транспорт", що підтверджується наявною в матеріалах справи товарно - транспортною накладною №594911 від 10.07.2025. 
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 транспортний засіб КАМАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , має повну масу 19 150 кг. (19,15 т.), який використовується ним у господарській діяльності, що підтверджується згаданою вже вище товарно-транспортною накладною.
Згідно акту рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №ОАР 063290 щодо транспортного засобу КАМАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , належного СТОВ “Надія”, встановлено, що під час перевірки виявлено перевезення вантажу транспортним засобом з повною масою понад 3500 кг без встановленого контрольного пристрою тахографу, передбаченого п.6.1 Положення №340.
Враховуючи імперативні вимоги п.6.1 Положення №340, для вантажних автомобілів понад 3,5 тонн, встановлення тахографів є обов`язком, а не правом, що виключає можливість ведення обліку робочого часу і часу відпочинку їх водіями у якийсь інший спосіб.
Верховний Суд, приймаючи постанову від 06 вересня 2024 року у справі №600/302/23-а, навів наступні висновки: " За змістом пункту 6.1. Положення № 340 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Вжите у вказаній нормі слово “понад” вказує на перевищення маси 3,5 тонн, тобто законодавець визначив обов`язок по обладнанню вантажного автомобіля діючими та повіреними тахографами з повною масою автомобіля більше ніж 3,5 тонн.".
Відтак, колегія суддів вважає, що у позивача, як власника вищевказаного транспортного засобу, який перевищує масу 3,5 тонни, був наявний обов`язок з обладнання такого засобу діючим та повіреним тахографом. 
Колегія не приймає доводи позивача щодо відсутності відповідальності за не встановлення тахографа на вантажний транспортний засіб, якщо останній не обладнаний ним заводом - виробником, оскільки положеннями згаданої вище Інструкції №385 передбачено установлення на транспортний засіб тахографу як виробником транспортних засобів, так і пунктами сервісу тахографів.
При цьому, норма п.6.3 Положення №340 (в редакції до 27.01.2025), на яку посилався суд першої інстанції дійсно передбачала, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Водночас, Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 06.12.2024 року №1432 п.6.3 Положення №340 було викладено в наступній редакції: «Водій, що керує ТЗ, на автобусних маршрутах протяжністю до 50 км включно, вантажними автомобілями з повною масою до 3,5 тонн включно, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв, або використовувати діючий та повірений тахограф.».
Відтак, наявність на момент проведення рейдової перевірки (10.07.2025) у водія транспортного засобу, який перевищує масу 3,5 тонни, належного позивачу, при собі заповненої індивідуальної контрольної книжки водія не звільняла СТОВ «Надія» від обов`язку з обладнання такого засобу діючим та повіреним тахографом, чого не враховано судом першої інстанції.
Висновки суду першої інстанції, що така книжка є належним документом, який підтверджує облік робочого часу водія у разі відсутності встановлення тахографа на транспортному засобі, є помилковими.
Крім того, є помилковими висновки суду першої інстанції, що позивач не є перевізником, оскільки позивач є суб`єктом господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів, а тому є суб`єктом відповідальності, передбаченої ст.60 Законом України "Про автомобільний транспорт", що підтверджується наявною в матеріалах справи товарно-транспортною накладною №594911 від 10.07.2025.
За вказаних обставин правомірним є також припис відповідача від 05.08.2025 щодо усунення виявлених порушень.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено (доказано) правомірність власних рішень, що є предметом оскарження у даній справі.
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до помилкових висновків про задоволення позову СТОВ “Надія”. 
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.
Враховуючи положення ст.139 КАС України, відсутні правові підстави для задоволення вимог скаржника щодо розподілу судових витрат. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 по справі № 520/21735/25 - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   О.В. Присяжнюк