ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8333/22  Номер провадження 22-ц/814/548/26	Головуючий у 1-й інстанції Шевська О. І.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.,
при секретарі Філоненко О.В.,
за участю прокурора Цирфи Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 16 липня 2025 року ухвалене у складі головуючого судді Шевської О.І., повний текст судового рішення складено – дати не вказано
у справі за позовом заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах Полтавської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації земельної ділянки,-
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У серпні 2022 року заступник керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах Полтавської міської ради звернувся до Шевченківського районного суду м. Полтави з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Позов мотивовано тим, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 26.10.2017, залишеним в силі постановою Верховного суду від 30.10.2019, скасовано рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 18.07.2017 у справі № 554/8661/16-ц та задоволено позов заступника прокурора Полтавської області до Шевченківської районної у м. Полтаві ради та ОСОБА_1 .
Зазначеним рішенням визнано незаконним та скасовано рішення Октябрської районної у місті Полтаві ради від 24.10.2013, яким затверджено проект відведення та передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2150 м2 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства; визнано незаконним та скасовано рішення Октябрської районної у м. Полтаві ради від 31.07.2014, яким затверджено проект відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 5310137000:15:002:0227), яка належить ОСОБА_1 , змінивши цільове призначення вказаної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; визнано недійсним видане ОСОБА_3 свідоцтво на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 від 14.11.2013 номер НОМЕР_1 ; визнано недійсним видане ОСОБА_1 свідоцтво на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 від 11.09.2014 номер НОМЕР_2 ; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 22.11.2013, зареєстрований за номером 1143, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В., за яким ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 продано ОСОБА_1 ; скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області номер 7959921 від 14.11.2013 про державну реєстрацію прав та обтяжень на земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 за ОСОБА_3 ; скасовано рішення приватного нотаріуса Дробітько В.В. номер 8236456 від 22.11.2013 про державну реєстрацію прав та обтяжень на земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 за ОСОБА_1 ; скасовано запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 за ОСОБА_3 номер 3384523 від 13.11.2013; скасовано запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 за ОСОБА_4 номер 3501362 від 22.11.2013 року.
У ході судових розглядів установлена приналежність спірної земельної ділянки до земель зелених насаджень загального користування історичного ареалу міста Полтави, на яких в силу положень Земельного кодексу України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та містобудівної документації на місцевому рівні неможливо здійснювати будівництво житлових об`єктів та ведення особистого селянського господарства.
Суд констатував, що надання ділянки, віднесеної до зелених насаджень загального користування та не призначеної для містобудівних потреб, у власність для сільськогосподарського використання, суперечить положенням Генерального плану м. Полтави як основному виду містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови м. Полтави, та не відповідає нормам земельного та містобудівного законодавства.
Незважаючи на викладене, після прийняття постанови Верховного суду від 30.10.2019 року, ОСОБА_1 14.11.2019 року уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 з ОСОБА_2 .
В подальшому, на підставі технічної документації з землеустрою, земельна ділянка з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 поділена на 5 земельних ділянок, a саме 5310137000:15:002:1104 площею 0,0017 гa, 5310137000:15:002:1105 площею 0,0533 га, 5310137000:15:002:1108 площею 0,0533 га, 5310137000:15:002:1106 площею 0,0533 га, 5310137000:15:002:1107 площею 0,0534 га.
Зазначені земельні ділянки були подаровані ОСОБА_2 ОСОБА_1 . 
Так, земельна ділянка з кадастровим номером 5310137000:15:002:1107 була відчужена згідно договору дарування № 1015 від 24.06.2022, з кадастровим номером 5310137000:15:002:1106 - договору дарування № 1009 від 24.06.2022, з кадастровим номером 5310137000:15:002:1108 - договору дарування № 1012 від 24.06.2022, з кадастровим номером 5310137000:15:002:1105 - договору дарування № 1006 від 24.06.2022, з кадастром номером 3310137000:15:002:1104 - договору дарування № 1018 від 24.06.2022.
Всупереч зазначеним нормам, ОСОБА_1 , не маючи достатнього обсягу цивільної дієздатності уклав спірний договір, відповідно до умов якого відчужив права, яких не мав. 
А саме, на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.2019, ОСОБА_1 вже не був власником спірної земельної ділянки, оскільки запис про державну реєстрацію його права власності на вище означену ділянку було скасовано рішенням апеляційного суду Полтавської області від 26.10.2017, залишеним в силі постановою Верховного суду від 30.10.2019. Сам договір купівлі-продажу спрямований на відчуження ділянки, сформованої як землі житлової забудови при тому, що фактично земля є ділянкою зелених насаджень загального користування, які не можуть використовуватися під забудову.
З огляду на викладене позивач просив суд визнати недійсними: договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 від 14.11.2019, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; договори дарування, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 № 1015від 24.06.2022 (щодо земельної ділянки з кадастровим номером 310137000:15:002:1107), № 1009 від 24.06.2022 (щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:002:1106), № 1012 від 24.06.2022 (щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:002:1108), № 1006 від 24.06.2022 (щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:002:1105), № 1018 від 24.06.2022 (щодо земельної ділянки з кадастром номером 5310137000:15:002:1104); 
- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровими номерами 5310137000:15:002:1104 площею 0,0017га, 5310137000:15:002:1105 площею 0,0533 га, 5310137000:15:002:1108 площею 0,0533 га, 5310137000:15:002:1106 площею 0,0533га, 5310137000:15:002:1107 площею 0,0534га (сформованими за рахунок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227);
- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_3 ) у власність Полтавської міської ради (вул.Соборності, 36 м.Полтава, 36000, тел.(0532)564344, код ЄДРОПУ 24388285) земельні ділянки з кадастровими номерами 5310137000:15:002:1104 площею 0,0017га, 5310137000:15:002:1105 площею 0,0533га, 5310137000:15:002:1108 площею 0,0533га, 5310137000:15:002:1106 площею 0,0533га, 5310137000:15:002:1107 площею 0,0534га (сформованими за рахунок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227); 
- скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 5310137000:15:002:1104, 5310137000:15:002:1105, 5310137000:15:002:1108, 5310137000:15:002:1106, 5310137000:15:002:1107 (сформованими за рахунок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227) з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо зазначених земельних ділянок; 
- стягнути з відповідачів на користь Полтавської обласної прокуратури (м. Полтава, вул.1100-річчя Полтави, р/р UA118201720343130001000006160, банк ДКСУ м. Київ МФО 820172, код ЄДРПОУ 02910060) понесені витрати на сплату судового збору в сумі 12 405 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 16 липня 2025 рокупозов заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах Полтавської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації земельної ділянки - задоволено.
Визнано недійсними: договір купівлі – продажу земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 від 14.11.2019, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; договори дарування, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 № 1015 від 24.06.2022 (щодо земельної ділянки з кадастровим номером 310137000:15:002:1107), № 1009 від 24.06.2022 (щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:002:1106), № 1012 від 24.06.2022 (щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:002:1108), № 1006 від 24.06.2022 (щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:002:1105), № 1018 від 24.06.2022 (щодо земельної ділянки з кадастром номером 5310137000:15:002:1104).
Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровими номерами 5310137000:15:002:1104 площею 0,0017га, 5310137000:15:002:1105 площею 0,0533 га, 5310137000:15:002:1108 площею 0,0533 га, 5310137000:15:002:1106 площею 0,0533 га, 5310137000:15:002:1107 площею 0,0534 га (сформованими за рахунок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227).
Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 у власність Полтавської міської ради земельні ділянки з кадастровими номерами 5310137000:15:002:1104 площею 0,0017 га, 5310137000:15:002:1105 площею 0,0533 га, 5310137000:15:002:1108 площею 0,0533 га, 5310137000:15:002:1106 площею 0,0533 га, 5310137000:15:002:1107 площею 0,0534 га (сформованими за рахунок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227).
Скасовано у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 5310137000:15:002:1104, 5310137000:15:002:1105, 5310137000:15:002:1108, 5310137000:15:002:1106, 5310137000:15:002:1107 (сформованими за
рахунок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227) з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо зазначених земельних ділянок.
Стягнуто з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 н акористь Полтавської обласної прокуратури (м. Полтава, вул.1100-річчя Полтави, р/р UA118201720343130001000006160, банк ДКСУ м. Київ МФО 820172, код ЄДРПОУ 02910060) понесені витрати на сплату судового збору в сумі 12 405 грн. в рівних частках, тобто по 6202,50 грн. з кожного.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 16 липня 2025 рокута ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність повноважень органів здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Судом першої інстанції не було взято до уваги обґрунтування відповідача, щодо відсутності повноважень прокурора на звернення з вищевказаним позовом до суду.
Апелянт зазначає, що невжиття компетентним органом заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Зазначивши вказане суд першої інстанції позов заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах Полтавської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації земельної ділянки не залишив без розгляду.
Також апелянт вказує, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 , якого не було повідомлено про місце, дату та час судового засідання.
З огляду на вказане зазначає, що розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Вказує, що заступником керівника Полтавської обласної прокуратури, що діє в інтересах Полтавської міської ради обрано неефективний спосіб захисту.
Позиція інших учасників справи
22 вересня 2025 року заступник керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах Полтавської міської ради надав Полтавському апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки воно є законним та ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В судове засідання відповідачі будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи не з`явилися.
Колегія суддів, заслухавши пояснення прокурора Цирфи Т.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 26.10.2017, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 30.10.2019, скасовано рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 18.07.2017 у справі № 554/8661/16-ц та задоволено позов заступника прокурора Полтавської області до Шевченківської районної у м. Полтаві ради та ОСОБА_1 .
Зазначеним рішенням визнано незаконним та скасовано рішення Октябрської районної у місті Полтаві ради від 24.10.2013, яким затверджено проект відведення та передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2150 м2 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства; 
визнано незаконним та скасовано рішення Октябрської районної у м. Полтаві ради від 31.07.2014, яким затверджено проект відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 5310137000:15:002:0227), яка належить ОСОБА_1 , змінивши цільове призначення вказаної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; 
визнано недійсним видане ОСОБА_3 свідоцтво на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 від 14.11.2013 номер НОМЕР_1 ;
визнано недійсним видане ОСОБА_1 свідоцтво на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 від 11.09.2014 номер НОМЕР_2 ;
визнано недійсним договір купівлі-продажу від 22.11.2013, зареєстрований за номером 1143, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В., за яким ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 продано ОСОБА_1 ; 
скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області номер 7959921 від 14.11.2013 про державну реєстрацію прав та обтяжень на земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 за ОСОБА_3 ;
скасовано рішення приватного нотаріуса Дробітько В.В номер 8236456 від 22.11.2013 про державну реєстрацію прав та обтяжень на земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 за ОСОБА_1 ;
скасовано запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 за ОСОБА_3 номер 3384523 від 13.11.2013;
скасовано запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 за ОСОБА_1 номер 3501362 від 22.11.2013.
14.11.2019р. спірна земельна ділянка була ОСОБА_1 продана ОСОБА_2 .
На підставі технічної документації з землеустрою, земельна ділянка з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 поділена на 5 земельних ділянок, a саме 5310137000:15:002:1104 площею 0,0017 гa, 5310137000:15:002:1105 площею 0,0533 га, 5310137000:15:002:1108 площею 0,0533 га, 5310137000:15:002:1106 площею 0,0533 га, 5310137000:15:002:1107 площею 0,0534 га. 
Зазначені земельні ділянки 24.06.2022 р. були подаровані ОСОБА_2 ОСОБА_1 .. 
Земельна ділянка з кадастровим номером 5310137000:15:002:1107 була відчужена згідно договору дарування № 1015 від 24.06.2022, з кадастровим номером 5310137000:15:002:1106 - договору дарування 1009 від 24.06.2022, з кадастровим номером 5310137000:15:002:1108 - договору дарування № 1012 від 24.06.2022, з кадастровим номером 5310137000:15:002:1105 - договору дарування № 1006 від 24.06.2022, з кадастром номером 3310137000:15:002:1104 - договору дарування № 1018 від 24.06.2022.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок в розумінні ст.. 388 ЦК України. 
На час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.2019, ОСОБА_1 вже не був власником спірної земельної ділянки, оскільки запис про державну реєстрацію його права власності на вище означену ділянку було скасовано рішенням апеляційного суду Полтавської області від 26.10.2017, залишеним в силі постановою Верховного суду від 30.10.2019. Сам договір купівлі-продажу спрямований на відчуження ділянки, сформованої як землі житлової забудови при тому, щодо фактично земля є ділянкою зелених насаджень загального користування, які не можуть використовуватися під забудову.
Таким чином, на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227 від 14.11.2019 в ОСОБА_1 , а в 2022 році у ОСОБА_2 були відсутні правові підстави для відчуження спірної земельної ділянки.
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини
Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Параграф 1 глави 5 ЦПК України містить основні положення про докази, зокрема частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Одночасно, у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.
Відповідно до ч. 7, 9ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідний орган приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
В силу ст. 83 Земельного кодексу України, зазначена земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності Полтавської міської ради, які не можуть передаватися у приватну власність для містобудівних потреб, оскільки відносяться до зелених насаджень загального користування.
Таким чином зазначена земельна ділянка була передана у власність з порушенням норм чинного законодавства.
У свою чергу необгрунтованими є доводи апелянта про те, що прокурором не було дотримано порядку, за яким він набуває право на представництво в суді законних інтересів держави.
Верховний Суд у своїй ухвалі від 19.07.2018 (справа №822/1169/17) визначив два виключних випадки, коли прокурор може представляти інтереси держави, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
Усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта владних повноважень - це усвідомлення порушення інтересів держави, коли орган державної влади має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Активна поведінка це сукупність дій та рішень, спрямована на захист інтересів держави, але яка є неналежною і вважається такою, як здійснення неналежного захисту інтересів держави.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Відповідно до п. 61 постанови Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17 згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено правові висновки про те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів щодо порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необгрунтованим.
Вказаного правового висновку також притримується Верховний Суд у постанові від 16.08.2021 у справі № 910/21377/17.
Полтавською обласною прокуратурою до Полтавської міської ради та Шевченківської районної у м. Полтаві ради направлено листа щодо встановлення прокуратурою факту порушення вимог земельного законодавства. Однак, відповідну позовну заяву до суду не подано. (а.с.98-107).
Зважаючи на викладене, прокуратурою у повній мірі виконано вимоги, передбачені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, що свідчить про наявність підстав для відповідного представництва.
Посилання апелянта ОСОБА_1 про розгляд справи судом першої інстанції за його відсутності спростовується матеріалами справи адже відповідач повторно не з`явився в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 протягом розгляду справи неодноразово надавав суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на різні обставини, які судом було визнано як необґрунтовані.
В постанові від 20.01.2021 року Верховний Суд дійшов висновку, що сторона, яка умисно уникає участі у судовому розгляді, впливає на розумні строки розгляду справи та зловживає своїми процесуальними права.
Щодо ефективного способу захисту
Прокурор звернувся до суду з позовом з метою захисту прав держави на земельну ділянку, зазначив що спірна земельна ділянка належить до земель зелених насаджень загального користування історичного ареалу м. Полтави, на яких в силу положень ЗК України, ЗК «Про регулювання містобудівної діяльності» та містобудівної документації на місцевому рівні неможливо здійснювати будівництво житлових об`єктів та ведення особистого селянського господарства.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Одночасно, у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.
З урахуванням вказаної норми права, ефективним способом захисту інтересів територіальної громади, буде визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14.11.2019 року та договорів дарування спірних земель № 1015 від 24.06.2022, № 1009 від 24.06.2022, № 1012 від 24.06.2022, № 1006 від 24.06.2022, № 1018 від 24.06.2022 оскільки Закон прямо пов`язує припинення відповідних прав з визнання недійсними документів, на підставі яких ці права виникли.
В той же час, в силу ст.. 83 Земельного кодексу України, зазначена земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності Полтавської міської ради, які не можуть передаватися у приватну власність оскільки відноситься до зелених насаджень загального користування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог ст.. 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статтей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах ВПВС від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18.
Оскільки спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 5310137000:15:002:1104,
5310137000:15:002:1105, 5310137000:15:002:1108, 5310137000:15:002:1106, 5310137000:15:002:1107 сформовані за рахунок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:002:0227, які належать ОСОБА_1 вибули з комунальної власності незаконно, що підтверджено Постановою Верховного Суду від 30.10.2019, існують всі правові підстави для витребування їх з незаконного володіння відповідача на підставі ст.. 387 ЦК України, оскільки витребування земельної ділянки зелених насаджень загального користування із приватної власності, безумовно становить державний та суспільний інтерес.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто, таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками. Подібні висновки сформовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.
З огляду на викладене вірним способом захисту є звернення до суду з віндикаційним позовом в порядку, визначеному ст..ст. 387,388 ЦК України.
Колегія суддів зазначає, що вимога про скасування державної реєстрації земельних ділянок також є ефективним способом захисту оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельних ділянок вказане викладене в постановах Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 484/629/19 та від 20.12.2023 у справі № 916/1517/22.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Щодо судових витрат
За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 382 ЦПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 16 липня 2025 року- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08 травня 2026 року.

Головуючий      О.О. Панченко 

Судді     Т.В. Одринська

В.П. Пікуль