П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 185/8150/26
Провадження № 3/185/2530/26

05 червня 2026 року       м. Павлоград

Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Косюк А.П., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство України, яка не працює, проживає за адресою:   АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , 
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА №167577 від 19 травня 2026 року вбачається, що 15 квітня 2026 року гр. ОСОБА_1 ухилилась від виконання передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України щодо належного виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , 2017 року народження, який 15 квітня 2026 року завдав тілесні ушкодження малолітній ОСОБА_3 , 2015 року народження, у вигляді: забій гематоми правої надбрівної дуги, забій нижньої губи обличчя. Зазначені дії органом внутрішніх справ кваліфіковані за ч. 1 ст. 184 КУпАП.
В судовому засіданні  ОСОБА_1 пояснила, що свою провину не визнала. 
Розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, на підставі всебічного, повного і об`єктивного аналізу всіх доказів по справі в їх сукупності, у відповідності до ст. 252 КУпАП, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та докази наявні у матеріалах справи приходить до наступного висновку.
Частиною 1 статті 184 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.
Відповідно до загального визначення адміністративного правопорушення у ст. 9 КУпАП обов`язковою ознакою складу правопорушення, у тому числі передбачених ч. 1 ст. 184 КУпАП, є вчинення особою певної дії або її бездіяльність, які згідно зі ст. 256 КУпАП мають бути конкретно визначені у протоколі.
Стаття 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
На підтвердження вини  ОСОБА_1 працівником поліції, на якого покладено обов`язок щодо збирання доказів по справі, до справи долучено:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ВБА №167577 від 19 травня 2026 року, в якому викладена суть адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП;
- копію електронного рапорту від 16 квітня 2026 року;
- копію письмових пояснень ОСОБА_1 ;
- копію актового запису про народження ОСОБА_2 із за стосунку «Дія». 
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Статтею 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.
Як вбачається з вищезазначеного протоколу про адміністративне правопорушення,  ОСОБА_2 , 2017 року народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 завдав тілесні ушкодження малолітній ОСОБА_3 , 2015 року народження, у вигляді: забій гематоми правої надбрівної дуги, забій нижньої губи обличчя. 
В той же час, на підтвердження вказаних обставин додано електронний рапорт від 16 квітня 2026 року помічника чергового Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області Хельчинського М.П.
Однак, доданий рапорт не береться суддею до уваги, як належний доказ на підтвердження наявності в діях гр. ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки зазначений документ є лише констатацією поліцейським певних обставин, які, на його думку, дають підстави для складення протоколу про адміністративне правопорушення, однак такий рапорт працівника поліції сам по собі не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі №524/4668/17).
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суддя керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст.129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст.62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (п.161 рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», заява №25).
Надана копія письмових пояснень ОСОБА_1 також не містять відомостей про те, що  ОСОБА_2 , 2017 року народження, 15 квітня 2026 року завдав тілесні ушкодження малолітній ОСОБА_3 , 2015 року народження. в судовому засіданні ОСОБА_1 також свою провину не визнала. 
Будь-яких інших доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП до протоколу серія ВБА №167577 від 19 травня 2026 року додано не було.
З огляду на викладене, суддя приходить до висновку про ненадання працівниками поліції достатніх доказів на підтвердження обставин, які входять до предмета доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, а тому суддя за аналогією відповідно до ст. 62 Конституції України, вважає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1  події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 251, 252, 256, 283, 284 КУпАП, суддя, – 

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області. 
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга, не була подана протягом десяти днів.
У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. П. Косюк