РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
14 травня 2026 р.  Справа № 120/17238/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
У Вінницький окружний адміністративний суду звернулася з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та зобов`язання вчинити дії.
У позовній заяві позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.06.2025 № 0906363-2411-0222-UA05100030000051497 на суму 22003,80 грн; від 26.06.2025 № 0906364-2411-0222-UA05100030000051497 на суму 45579,30 грн, від 26.06.2025 № 0906362-2411-0222-UA05100030000051497 на суму 22680,84 грн, від 26.06.2025 № 0906361-2411-0222-UA05100030000051497 на суму 46981,74, від 26.06.2025 № 0906316-2411-0222-UA05100030000051497 на суму 24034,92 грн; від 26.06.2025 № 0906317-2411-0222-UA05100030000051497 на суму 49786,62 грн та податкову вимогу від 10.10.2025 № 0012100-1309-0232 на суму 211533,56 грн.
Водночас позивач просить зобов`язати відповідача внести зміни в інтегровані картки платника податків щодо зняття боргу в розмірі 211533,56 грн.
Тому з метою скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги та зобов`язання відповідача внести зміни в інтегровані картки, позивач звернулася до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою від 17.12.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позову.
Позивача 29.12.2025 подала заяву про усунення недоліків позову та долучила квитанцію про сплату судового збору.
Ухвалою від 30.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Цією ж ухвалою установлено строк для подання заяв по суті.
Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. По суті спору відповідач вказав, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у власності фізичної особи ОСОБА_1 перебувають об`єкти нежитлової нерухомості: нежитлове приміщення, загальною площею 1128,4 кв. м. (будівля телятника), за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення, загальною площею 2337,4 кв. м. (будівля телятника), за адресою: АДРЕСА_2 .
Вапнярською селищною радою 09.07.2021 прийнято рішення №507 “Про встановлення податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на території Вапнярської селищної ради на 2022 рік». Вказаним рішенням затверджено встановлені ставки для нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м. загальної площі об`єкта.
Ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості на 2022 рік визначена у розмірі 0,3 % від розміру мінімальної заробітної плати 6 500,00 грн, встановленої законом на 1 січня 2021 року за 1 кв. м. загальної площі об`єкта.
Фізичній особі ОСОБА_1 ГУ ДПС у Вінницькій області визначено податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та сформовано податкові повідомлення-рішення за 2022 рік.
Ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості на 2023 рік визначена у розмірі 0,3 % від розміру мінімальної заробітної плати 6 700,00 грн., встановленої законом на 1 січня 2023 року за 1 кв. м. загальної площі об`єкта.
Фізичній особі ОСОБА_1 ГУ ДПС у Вінницькій області визначено податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та сформовано податкові повідомлення-рішення за 2023 рік.
Ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості на 2024 рік визначена у розмірі 0,3 % від розміру мінімальної заробітної плати 7 100,00 грн., встановленої законом на 1 січня 2024 року за 1 кв. м. загальної площі об`єкта.
Фізичній особі ОСОБА_1 ГУ ДПС у Вінницькій області визначено податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та сформовано податкові повідомлення-рішення за 2024 рік.
Відповідач зауважив, що в цьому випадку, відсутні належні докази, які б підтверджували фактичне використання позивачем нежитлових будівель, належних їй на праві власності для здійснення сільськогосподарської діяльності з розведення великої рогатої худоби молочних порід. Відсутні ветеринарні та санітарні довідки, облікова документація щодо кількості худоби, звіти про виробництво тощо.
Тому, відсутні підстави для застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України на зазначені вище об`єкти нерухомого майна, що належать ОСОБА_1 на праві власності.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є власником об`єктів нерухомого майна, а саме:
- нежитлове приміщення, загальною площею 1128,4 кв. м. (будівля телятника), за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8);
- нежитлове приміщення, загальною площею 2337,4 кв. м. (будівля телятника), за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7).
Позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець та взята на облік як платник податків Головним управлінням ДПС у Вінницькій області 01.01.2016, що підтверджується Витягом з реєстру платників єдиного податку № 6514 (а.с. 9).
Згідно з відомостями, які містяться в цьому Витязі, позивач здійснює такі види діяльності за КВЕД: 01.11 - Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.41 - Розведення великої рогатої худоби молочних порід; 46.11 - Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами.
Податковий орган визначив ОСОБА_1 податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та сформовано податкові повідомлення-рішення за 2022 рік:
- ППР № 0906364-2411-0222-UA05100030000051497 від 26.06.2025 на суму 45579,30 грн. за об`єкт нежитлової нерухомості: - нежитлове приміщення, загальною площею 2337,4 кв. м.(частка власності 1) ;
- ППР № 0906363-2411-0222-UA05100030000051497 від 26.06.2025 на суму 22003,80 грн. за об`єкт нежитлової нерухомості: - нежитлове приміщення, загальною площею 1128,4 кв. м. (частка власності 1);
Визначено податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та сформовано податкові повідомлення-рішення за 2023 рік:
- ППР № 0906361-2411-0222-UA05100030000051497 від 26.06.2025 на суму 46981,74 грн. за об`єкт нежитлової нерухомості: - нежитлове приміщення, загальною площею 2337,4 кв. м. (частка власності 1);
- ППР № 0906362-2411-0222-UA05100030000051497 від 26.06.2025 на суму 22680,84 грн. за об`єкт нежитлової нерухомості: - нежитлове приміщення, загальною площею 1128,4 кв. м. (частка власності 1).
Визначено податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та сформовано податкові повідомлення-рішення за 2024 рік:
- ППР № 0906317-2411-0222-UA05100030000051497 від 26.06.2025 на суму 49786,62 грн. за об`єкт нежитлової нерухомості: - нежитлове приміщення, загальною площею 2337,4 кв. м. (частка власності 1);
- ППР № 0906316-2411-0222-UA05100030000051497 від 26.06.2025 на суму 24034,92 грн. за об`єкт нежитлової нерухомості: - нежитлове приміщення, загальною площею 1128,4 кв. м. (частка власності 1).
Водночас, Головним управління ДПС у Вінницькій області 10.10.2025 на підставі вказаних податкових повідомлень - рішень була сформована податкова вимога № 0012100-1309-0232.
Позивач вважає вказані податкові повідомлення - рішення та вимогу протиправними, тому з метою їх скасування звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень підп.14.1.235 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПКУ платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно із підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПКУ контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно із статтею 265 ПК України податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПКУ визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Водночас, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПКУ).
Пунктом 266.2 стаття 266 ПКУ визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування.
Так, згідно з підпунктом "ж" вищезазначеної статті до таких об`єктів нерухомості віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПКУ база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
У спірних правовідносинах суд звертає увагу, що застосування підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ передбачає наявність трьох умов, перша з яких: власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та третя - об`єкти нерухомості не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Отже, аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є, зокрема, правовий статус будівлі.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором України будівель та споруд ДК 018-2000.
Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства").
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 будівлі для тваринництва, 1271.2 будівлі для птахівництва, 1271.3 будівлі для зберігання зерна, 1271.4 будівлі силосні та сінажні, 1271.5 будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства, 1271.6 будівлі для тепличного господарства, 1271.7 будівлі рибного господарства, 1271.8 будівлі підприємств лісівництва і звірівництва, 1271.9 будівлі сільськогосподарського призначення інші.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором України будівель та споруд ДК 018-2000.
За обставин справи, позивач є власником нежитлового приміщення, загальною площею 1128,4 кв. м. (будівля телятника), за адресою: Вінницька обл., с. Марківка, вул. Шкільна, будинок 99, та нежитлового приміщення, загальною площею 2337,4 кв. м. (будівля телятника), за адресою: Вінницька обл., с. Марківка, вул. Шкільна, будинок 106.
За технічними характеристиками належні позивачу на праві приватної власності будівлі підпадають під визначення об`єктів, що звільняються від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наведеному у підпункті "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Однак, віднесення нежитлової будівлі до відповідного класу не є безумовною підставою для віднесення фізичної або юридичної особа, яка нею володіє, до осіб на яких розповсюджується податкова пільги, визначена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Законодавець ставить у залежність використання сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.
Тож, необхідним для з`ясування у цій справі також є питання того, чи є позивач сільськогосподарським товаровиробником, на якого поширюється пільга, передбачена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
За доводами відповідача, відсутні належні докази, які б підтверджували фактичне використання позивачем нежитлових будівель, належних їй на праві власності для здійснення сільськогосподарської діяльності з розведення великої рогатої худоби молочних порід. Відсутні ветеринарні та санітарні довідки, облікова документація щодо кількості худоби, звіти про виробництво тощо.
Натомість, позивач зазначає, що належні їй об`єкти нерухомості є будівлями, що використовуються нею у сільськогосподарській діяльності. 
Оцінюючи доводи сторін суд зазначає, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Також, згідно з абз. 2 ст. 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Зміст наведених норм дає підстави вважати, що поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечить його визначенню, наведеному у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Вказане свідчить, що в розумінні п. п. "ж" п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.
Таким чином, суд доходить висновку, що належність особи до категорії сільськогосподарських товаровиробників не залежить від організаційної форми здійснення нею сільськогосподарської діяльності (юридична особа, фізична особа чи фізична особа-підприємець).
Відповідну позицію виснував Верховний Суд у постановах від 17.02.2020 № 820/3556/17, від 10.04.2020 № 823/1751/17, від 24.04.2020 № 540/2206/19 від 17.02.2021 № 820/3707/17 та від 22.04.2021 № 822/3289/17 та постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2024 у справі № 560/20003/23.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач згідно з відомостями, які містяться у Витязі з реєстру платників єдиного податку здійснює такі види діяльності за КВЕД: 01.11 - Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.41 - Розведення великої рогатої худоби молочних порід; 46.11 - Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами.
Також, на підтвердження здійснення сільськогосподарського виробництва позивач надала податкові декларації платника єдиного податку (а.с. 17-22), копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (а.с. 26, 28), відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (а.с. 29), фотографії нежитлових будівель, на які нараховано податок на нерухоме майно (а.с. 30-39).
Отже, суд вважає, що позивачка є сільськогосподарським товаровиробником, об`єкти нерухомості, які їй належать на праві приватної власності, щодо яких контролюючим органом донараховано податкові зобов`язання, зокрема, є будівлями, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. При цьому, такі об`єкти не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що факт того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником доведено, а тому у нього наявна сукупність умов, за яких належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнено від оподаткування відповідно до положень п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
На підставі встановлених у справі обставин, суд доходить висновку, що податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Водночас, відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Згідно п. 59.5 ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Враховуючи вищевикладений висновок суду про протиправне визначення позивачу податкового зобов`язання, наявні підстави стверджувати про безпідставне виникнення у позивача податкового боргу за вказаним податковим зобов`язанням, у зв`язку з чим і про безпідставне винесення відповідачем податкової вимоги від 10.10.2025 № 0012100-1309-0232 на суму 211533,56 грн.
Отже, вказана податкова вимога теж підлягає скасуванню.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача скасувати податковий борг/заборгованість на суму 211533,56 грн, то суд зазначає, що у відповідності до частини першої розділу II Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 № 5, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.
ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.
Відповідно до п. п. 66.1.5 п. 66.1 ст. 66 ПК України підставою для внесення змін до облікових даних платників податків є рішення суду, що набрало законної сили.
При цьому статтею 60 ПК України визначено, що податкова вимога вважається відкликаною, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13.02.2018 у справі № 816/2042/16, згідно з якою у платника податків наявний матеріально-правовий інтерес в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.
Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.02.2019 року (справа № 825/999/17), від 26.02.2019 року (справа № 805/4374/15-а), від 30.11.2021 року (справа № 300/3157/20).
Отже, з урахуванням того, що позивач у спірний період, за який їй винесено податкову вимогу від 10.10.2025 № 0012100-1309-0232 на суму 211533,56 грн не мала обов`язку зі відповідних зобов`язань, суд вважає, що зазначену суму податкового боргу, визначену у такій податковій вимозі, слід скасувати.
За змістом статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення цього позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 26.06.2025 №0906363-2411-0222-UA05100030000051497, від 26.06.2025 №0906364-2411-0222-UA05100030000051497, від 26.06.2025 №0906362-2411-0222-UA05100030000051497, від 26.06.2025 №0906361-2411-0222-UA05100030000051497, від 26.06.2025 №0906316-2411-0222-UA05100030000051497, від 26.06.2025 № 0906317-2411-0222-UA05100030000051497 та податкову вимогу від 10.10.2025 № 0012100-1309-0232.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Вінницькій області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей щодо суми нарахованого податкового зобов`язання в сумі 211533,56 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 4533,07 грн (чотири тисячі п`ятсот тридцять три гривні 07 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 );
Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 44069150, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Повне судове рішення складено 14.05.2026.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна