Справа № 761/45523/25
Провадження № 2-а/761/308/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Притула Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кушнір Віталія Олександровича - інспектора з паркування управління з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2025 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла зазначена позовна заява в якій позивач просить: 
-постанову інспектора з паркування Кушніра В.О. від 15.10.2025 серії 2КІ № 0003146768 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - закрити у зв`язку з відсутністю у його діях події та складу адміністративного правопорушення.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 15.10.2025 об 11 год. 02 хв. головним спеціалістом - інспектором з паркування управління з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва Кушніром Віталієм Олександровичем стосовно позивача винесено постанову серії 2КІ № 0003146768 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. У постанові зазначено, що «транспортний засіб зупинено в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Прилад фіксації №: АРМ Інспектора». 
Як зазначає позивач, зазначена постанова винесена безпідставно та незаконно, з застосуванням неконституційного принципу правового нігілізму, з істотним порушенням його прав, не відповідає обставинам та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню з огляду на наступне. Автомобіль було цілеспрямовано припарковано близько 09.00 год. (початок робочого дня) на краю тротуару, тобто здійснено стоянку - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог ПДР, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу (п. 1.10. ПДР).
Додані до постанови фотоматеріали, отримані під час фотозйомки правопорушення, цілком підтверджують позицію позивача та свідчать про те, що автомобіль припаркований у відповідності до вимог ПДР та в його діях відсутній склад будь-якого правопорушення. 
В зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» на цій ділянці у цей день та час були запарковані ще три автомобіля д.н.з НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , проте жодний з них не вчинив правопорушення, передбаченого ст. 122 КУпАП, про що свідчить відсутність на лобовому склі транспортних засобів копій постанов про притягнення до адміністративної відповідальності або повідомлень про притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до вимог ч. 3 ст. 279-1 КУпАП. Така вибірковість фіксування «порушень правил стоянки» пояснюється приватним інтересом інспектора з паркування Кушніра В.О. , оскільки позивачем оскаржено декілька його незаконних постанов.

Ухвалою суду від 18.11.2025 року було відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити без виклику сторін.

15 грудня 2025 року до суду надійшли пояснення третьої особи на заявлені вимоги в якому представник Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу КМР (КМДА) просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник зазначає, що в постанові КАС ВС від 26.12.2019 № 724/716/16-а (К/9901/12750/18) викладена позиція, де зазначено, що відповідачем у справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення. При розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема передбачених ч.3 ст. 122 КУпАП, інспектори відповідного органу діють не як самостійні суб`єкти владних повноважень, а від імені Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації). Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійними відповідачами у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року по справі №742/2298/17 та від 26.12.2019 року по справі №724/716/16-а та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. ОСОБА_1 самостійно реалізував своє право на звернення до суду шляхом подання позову до неналежного відповідача. Згідно правої позиції, викладеної у п. 38 Постанови Верховного Суду України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 640/19240/21 від 21.03.2023: «пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, проте це не позбавляє позивача права на звернення до суду з тим самим позовом вже до належного відповідача.».
З матеріалів фотофіксації до Постанови вбачається, що належний на праві власності Позивачу транспортний засіб CHERY TIGGO 4, номерний знак НОМЕР_5 розміщено в зоні дії дорожнього знаку 3.34 (зупинку заборонено). При цьому, комплексний аналіз фотознімків вказує на те, що транспортний засіб Позивача було розміщено поруч з будівлею з фасадом зеленого кольору, безпосередньо перед яким встановлено дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено». Відповідно до положень розділу 33 Правил, знак 3.34 «Зупинку заборонено» встановлює заборону зупинки і стоянки транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). Дія знаку поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений. Відповідно до п. 1.10. Правил, тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном. Таким чином, дія заборонного знаку 3.34 «Зупинку заборонено» поширюється на всю дорогу (той бік дороги, де встановлено знак), елементом якої є тротуар, саме зовнішній край якого обмежує дорогу по ширині (постанова Верховного Суду від 19.12.2019, справа № 686/13619/17). Відповідно приписів Правил, зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33- 3.37 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Тобто, зафіксований на фото 2 знак 3.34 діє від місця свого встановлення і до перехрестя вулиць Борисоглібська і Волоська. Представник зазначив, що Позивач не оспорює розміщення транспортного засобу на дорозі, на яку поширюється дія знаку 3.34, а оспорює фактично саму дію дорожнього знаку 3.34 на тротуар.
Позивач не просто розмістив свій транспортний засіб на тротуарі в порушення приписів підпункту «б» пункту 15.10 Правил, а також з порушенням знаку 3.34, а перед цим ще і здійснював рух тротуаром в порушення вимог пункту 11.13 Правил. Представник третьої особи звернув увагу Суду на те, що МОЖЛИВІСТЬ здійснення стоянки на тротуарах ЗА УМОВИ наявності відповідних дорожніх знаків з встановленими табличками. В розумінні Правил, таким знаком є знак 5.42.1 - «Місце для стоянки», позначає місця та майданчики для стоянки транспортних засобів. Відповідно, такими табличками є таблички 7.6.3, 7.6.6, 7.6.7. Матеріалами фотозйомки підтверджується відсутність вказаних знаків і табличок у місці вчинення адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, твердження Позивача щодо того, що матеріалами справи не підтверджена винуватість Позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП не знаходять свого підтвердження під час ретельного дослідження матеріалів фотофіксації до Постанови, та в повній мірі спростовуються матеріалами справи. Таким чином порушення Позивачем вимог дорожнього знаку 3.34 (зупинку заборонено) Правил є очевидним, підтверджується належними, достатніми, допустимими і достовірними доказами - матеріалами фотофіксації до Постанови, кваліфікація Інспектором правопорушення за ч. 1 ст. 122 є абсолютно вірною.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 зазначила, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльність не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Аналогічні за змістом висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 14.03.2018 по справі № 760/2846/17, від 14.02.2018 по справі № 536/583/17. Проте Позивачем не надано жодного доказу відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Позивач не направив до суду заперечень на пояснення третьої особи.

Відповідач, після отримання 21.01.2026 року ухвали про відкриття провадження у справі не направив до суду відзив на заявлені вимоги.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як встановлено судом, 15.10.2025 року інспектор з паркування Кушнір В.О. склав постанову про накладення адміністративного стягнення, по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) Серія 2КІ №0003146768 за якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. 
Як зазначено в постанові, транспортний засіб CHERY TIGGO, державний номер НОМЕР_6 15.10.2025 року о 11 год 02 хв на вул.Борисоглібська,12 в м.Києві зупинено в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушено пункт 3.34 ПДР України.
Крім того, в постанові зазначено, що технічним засобом, яким здійснено фото/відеофіксацію правопорушення: АРМ Інспектора.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає обсяг прав та обов`язків водія, є також Правила дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).
Згідно з п. 1.1 ПДР відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлює єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, згідно із п. 1.3 ПДР.
Разом з тим, п. 1.9 ПДР зазначає, що особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Дорожній знак 3.34 "Зупинку заборонено" згідно з ПДР України, забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). 
Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1. визначив відповідачем по справі головного спеціаліста-інспектора з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради Кушнір В.О.
Правовою позицією Верховного Суду, викладеною у справі №742/2298/17 від 17.09.2020, визначено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу, який уповноважений такі стягнення накладати. Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.
Таким чином, належним відповідачем у даному випадку є Департамент територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), адже саме його посадова особа головний інспектор Кушнір В.О., діючи від імені Департаменту виніс оскаржувану постанову.
Отже, станом на день звернення до суду, позивачем обрано неналежного відповідача.
Слід врахувати той факт, що позивач був повідомлений належним чином про відкриття провадження у справі та її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, отримав пояснення третьої особи в яких звернуто увагу щодо неналежного відповідача, проте до суду не надходило клопотання позивача про заміну відповідача по справі після отримання заперечень третьої особи.
За приписами ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Отже, враховуючи відсутність відповідного клопотання/згоди позивача, суд позбавлений можливості вирішити питання залучення належного відповідача.
Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №742/2298/17 зазначив наступне: «… позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі, й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду».
При цьому, суд зауважує, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного, викладеною у постанові від 28 листопада 2019 року у справі №826/12172/18.
Враховуючи ту обставину, що адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на зазначене, якщо позов заявлено до неналежного відповідача, суд позбавлений можливості надавати правову оцінку спірним правовідносинам, які склалися між сторонами.
Так, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з ч.1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тому, враховуючи що позивач заявив вимоги до неналежного відповідача, суд не вбачає підстав для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та задоволення позовних вимог.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 247, 251, 252, 280, 288, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 73, 74, 77, 241, 242, 296 КАС України, суд -
В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Кушнір Віталія Олександровича - інспектора з паркування управління з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:         Н.Г.Притула