ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/1581/26	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі: 
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран, 
розглянувши в порядку письмового позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Доброславської окружної прокуратури
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.04.2026 (суддя Р.В. Волков, м.Одеса) про повернення позовної заяви 
у справі №916/1581/26
за позовом Доброславської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДМАРИН»
про стягнення 6499707,76 грн,

В С Т А Н О В И В :
Коротка історія справи 
У квітні 2026 року Доброславська окружна прокуратура звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДМАРИН» про стягнення 6499707,76 грн.
Разом із позовною заявою заявник подав до суду заяву про забезпечення позову (вх.№2-823/26 від 28.04.2026).
Вказана позовна заява та заява про забезпечення позову підписані від імені Доброславської окружної прокуратури Заварзіним Дмитром Дмитровичем.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.04.2026 позовну заяву Доброславської окружної прокуратури разом із доданими до неї документами, у тому числі із заявою про забезпечення позову, повернуто заявнику.
Вказана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що до матеріалів позовної заяви не додано доказів того, що Заварзін Дмитро Дмитрович на час підписання позовної заяви та заяви про забезпечення позову є прокурором (керівником, першим заступником чи заступником керівника окружної прокуратури), зокрема наказу про призначення на посаду, службового посвідчення тощо, а відтак, наявні підстави для повернення позовної заяви на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України.
Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги
Не погодившись з ухвалою суду, Доброславська окружна прокуратура звернулася із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Мотивуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що при поверненні позовної заяви заступника керівника Доброславської окружної прокуратури суд першої інстанції помилково ототожнив її подання з участю прокурора в судовому процесі в порядку самопредставництва органу прокуратури як юридичної особи, яке є відмінним від здійснення прокурором конституційної функції представництва інтересів держави, при цьому суд не врахував, що учасником справи за цим позовом є прокурор - заступник керівника Доброславської окружної прокуратури Заварзін Дмитро Дмитрович, який, підписуючи позовну заяву, діяв не як представник юридичної особи в порядку статті 56 Господарського процесуального кодексу України, а як посадова особа, яка наділена законом правом звертатися до суду в інтересах держави. Крім того, всупереч вимогам частини першої - четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України, місцевий господарський суд, встановивши, що позовну заяву у даній справі подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, не залишив позов прокурора без руху, не зазначив недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.
Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції
Апеляційну скаргу Південно-західним апеляційним господарським судом зареєстровано 06.05.2026 за вх.№1850/26.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2026.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Доброславської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.04.2026 про повернення позовної заяви у справі №916/1581/26 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
18.05.2026 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Доброславської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.04.2026 про повернення позовної заяви у справі №916/1581/26. 
Згідно із частинами першою та другою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі; розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею; апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що Доброславською окружною прокуратурою оскаржується ухвала суду про повернення позовної заяви (пункт 6 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України), розгляд апеляційної скарги вказаною ухвалою суду від 01.06.2026 постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Окрім того, зазначеною ухвалою суду від 01.06.2026 встановлено сторонам строк до 16.06.2026 для подання відзивів на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.
Позивач та відповідач не скористались своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України та не надали суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, апеляційна інстанція дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2026 року Доброславська окружна прокуратура звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДМАРИН» про стягнення 6499707,76 грн. Разом із позовною заявою заявник подав до суду заяву про забезпечення позову.
З тексту позовної заяви та заяви про забезпечення позову вбачається, що вони підписані від імені Доброславської окружної прокуратури Заварзіним Дмитром Дмитровичем.
До матеріалів позовної заяви додано сформований 19.09.2024 в системі «Електронний суд» витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого керівником Доброславської окружної прокуратури вказано Стоєва Андрія Яковича.
Також додано сформовану 30.01.2026 в системі «Електронний суд» довіреність від 30.01.2026 у порядку передоручення, згідно з якою Стоєв Андрій Якович уповноважує, в порядку передоручення, Заварзіна Дмитра Дмитровича представляти інтереси Доброславської окружної прокуратури в судах України (в тому числі, в апеляційній та касаційній інстанції). У довіреності зазначено, що вона видана з правом передоручення іншим особам та дійсна до моменту її скасування.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.04.2026 позовну заяву Доброславської окружної прокуратури разом із доданими до неї документами, у тому числі із заявою про забезпечення позову, повернуто заявнику.
Вказане судове рішення мотивоване тим, що до позовної заяви не додано жодних доказів на підтвердження посадового становища Заварзіна Дмитра Дмитровича, за підписом якого подана ця позовна заява, зокрема наказу про призначення на посаду, службового посвідчення тощо, а тому у суду відсутні підстави вважати, що позовна заява підписана особою, яка має право її підписувати, у зв`язку з чим така позовна заява підлягає поверненню на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України.
Колегія суддів з вказаним висновком Господарського суду Одеської області не погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до положень статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Вимоги до позовної заяви визначені у статті 162 Господарського процесуального кодексу України.
Так, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2022 у справі №910/9150/21 викладено такі правові висновки щодо розмежування норм процесуального права, а саме, положень частини першої і пункту 1 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України:
«Частина перша статті 174 Господарського процесуального кодексу України встановлює загальне правило, згідно з яким у випадку, якщо позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви суд першої інстанції постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Поряд з цим, відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Процесуальний закон допускає дві форми поведінки суду у разі встановлення порушень/недоліків щодо особи/повноважень особи, яка підписала позовну заяву/заяву/скаргу тощо, а саме: залишення без руху позовної заяви/заяви/скарги із наданням заявнику строку для усунення відповідних недоліків або повернення цієї заяви.
З огляду на положення процесуального закону, суд має залишити позовну заяву/заяву/скаргу без руху, відповідно, зокрема, до частини першої статті 174 Господарського процесуального кодексу України, у разі надання до позовної заяви/заяви/скарги доказів стосовно повноважень особи, що її підписала, однак за наявності у суду сумніву у їх достовірності, достатності та належності, надавши заявнику строк для усунення відповідних недоліків.
У протилежному випадку, зокрема за відсутності доказів повноважень особи, що підписала позовну заяву/заяву/скаргу, у суду відсутні підстави для залишення її без руху відповідно до положень частини першої статті 174 Господарського процесуального кодексу України, а суддя у цьому випадку, відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України, повертає позовну заяву і додані до неї документи».
Колегією суддів встановлено, що фактично у даному випадку місцевий господарський суд мав сумніви щодо достатності підтвердження наявності відповідних повноважень, тому у такому випадку мав залишити позовну заяву без руху, надавши прокурору строк для усунення недоліків та надання відповідних документів, які суд вважав недостатніми, а не повертати позовну заяву і додані до неї документи.
У свою чергу, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру покладається функція представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених цим законом.
Представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про прокуратуру» у системі прокуратури України діють окружні прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається наказом Генерального прокурора. Утворення, реорганізація та ліквідація окружних прокуратур, визначення їхньої компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором.
Окружну прокуратуру очолює керівник окружної прокуратури, який має першого заступника та не більше двох заступників.
Єдність системи прокуратури забезпечується єдиними засадами організації та діяльності прокуратури та порядком організаційного забезпечення діяльності прокурорів (стаття 7 Закону України «Про прокуратуру»).
Нормами статті 53 Господарського процесуального кодексу України врегульовано питання участі у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно з частиною третьою цієї статті у визначених законом випадках прокурор (1) звертається до суду з позовною заявою, (2) бере участь у розгляді справ за його позовами, а також (3) може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, (3) подає апеляційну, (4) касаційну скаргу, (5) заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Питання представництва прокурором саме інтересів держави у суді також врегульовано статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».
Відповідно до частини третьої цієї статті прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Водночас стаття 24 названого Закону регулює питання щодо особливостей здійснення окремих форм представництва прокурором інтересів громадянина або держави в суді.
Так, право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (частина перша статті 24 Закону України «Про прокуратуру»).
Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення в цивільній, адміністративній, господарській справі надається прокурору, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі в розгляді справи прокурору вищого рівня: Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, першим заступникам та заступникам керівників обласних прокуратур, керівнику, заступникам керівника, керівникам підрозділів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
При цьому прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У такому випадку прокурор виконує функцію представництва інтересів держави.
У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) Конституційний Суд України зазначив, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 236 Господарського процесуального кодексу України).
Верховний Суд у постанові від 13.06.2023 у справі №580/8729/21 зазначав про необхідність розрізняти випадки, коли прокуратура діє як самостійний учасник справи і коли прокуратура діє як представник інтересів держави або громадянина. Саме у першому випадку за висновками судової палати в суді забезпечується представництво інтересів самої прокуратури через інститут самопредставництва або представництва і підлягають застосуванню частина перша статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України та відповідно частина третя статті 9, частина третя статті 11 та частина третя статті 13 Закону України «Про прокуратуру» (які передбачають здійснення повноважень керівників відповідних прокуратур їх першими заступниками чи заступниками лише у разі відсутності цих керівників). В другому випадку прокуратура діє як представник і тоді застосуванню підлягають правила частини третьої статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України та частини третьої статті 24 Закону України «Про прокуратуру».
У даному випадку позовна заява підписана Заварзіним Дмитром Дмитровичем, який є заступником керівника Доброславської окружної прокуратури, про що міститься інформація на офіційному сайті Одеської обласної прокуратури (https://od.gp.gov.ua/ua/infsppod.html), яка є публічною, а також, як вбачається із довіреності від 30.01.2026, Стоєв Андрій Якович – керівник Доброславської окружної прокуратури уповноважив в порядку передоручення Заварзіна Дмитра Дмитровича представляти інтереси Доброславської окружної прокуратури в судах України, та останній звернувся з позовом в інтересах держави в особі Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області.
Отже, вказана позовна заява подана на виконання прокуратурою функцій щодо представництва інтересів держави в суді, які визначені статтею 24 Закону України «Про прокуратуру».
Крім того, прокурор у своїй діяльності керується також наказами Генерального прокурора України, в тому числі галузевими з питань організації діяльності органів прокуратури, які відповідно до статей 9, 17 Закону «Про прокуратуру» є обов`язковими для виконання.
Організація діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень регламентується наказом Генерального прокурора №389 від 21.08.2020 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді».
Згідно з пунктом 1 цього наказу керівники окружних прокуратур, їхні перші заступники та заступники, керівники відповідних структурних підрозділів забезпечують організацію діяльності щодо представництва інтересів держави в суді з дотриманням засад, визначених цим наказом, здійснюють представницьку діяльність, зокрема, шляхом пред`явлення позовів (подання заяв).
Відповідно до пункту 6.1. вищевказаного наказу позови (заяви) надсилаються до суду за підписом Генерального прокурора, його перших заступників та заступників, керівників обласних, окружних прокуратур, їхніх перших заступників та заступників.
Тобто, згідно з вказаним наказом уповноважено заступника керівника окружної прокуратури підписувати позовні заяви.
Таким чином, заступник керівника Доброславської окружної прокуратури Заварзін Дмитро Дмитрович мав повноваження щодо подання позову до суду, і відповідно, право підпису позову, у зв`язку з чим підстави для повернення позову згідно пунктом 1 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України відсутні.
При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, є безпідставним, формальним та сумнівним з точки зору дотримання права особи на доступ до правосуддя, гарантованого їй національним та європейським законодавством права на доступ до правосуддя.
Відтак, доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, під час прийняття оскаржуваного процесуального документу, знайшли своє підтвердження.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Однак оскаржуване судове рішення таким вимогам процесуального закону не відповідає.
Відповідно до статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Частиною третьою статті 271 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Отже, з огляду на встановлені апеляційним судом обставини відсутності підстав для повернення позовної заяви на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ухвала Господарського суду Одеської області від 30.04.2026 є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа направленню на розгляд суду першої інстанції.
Зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції спір по суті не розглядався, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 269-271, 277, 281, 282, 284 ГПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
1.Апеляційну скаргу Доброславської окружної прокуратури задовольнити.
2.Ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.04.2026 про повернення позовної заяви у справі №916/1581/26 скасувати.
3.Справу №916/1581/26 передати на розгляд Господарського суду Одеської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повну постанову складено 29.06.2026.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран