Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.05.2026  	Справа №607/14290/25 Провадження №2/607/2148/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого – судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
за участі сторін:
представника КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР –Дишкант М.Р.,
відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії та

У С Т А Н О В И В :
І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради (далі – Комунальне підприємство) звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, послуги з постачання теплової енергії в сумі 33 483,69 грн.
В обґрунтування позовних вимог Комунальне підприємство зазначило, що воно здійснює забезпечення тепловою енергією житла за адресою: АДРЕСА_1 , яке займає ОСОБА_1 разом із сім`єю. Позивач вказує, що відповідачі, відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі – Закон № 2189), зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Утім, цих обов`язків відповідачі не виконують, внаслідок чого за період з 01 січня 2020 року по 01 квітня 2025 року заборгували підприємству 33 483,69 грн за послуги з централізованого опалення (за період з 01 січня 2020 року по 30 листопада 2021 року), за послуги з постачання теплової енергії (за період з 01 грудня 2021 року по 01 квітня 2025 року).
Позивач у частині строків позовної давності звертає увагу суду, що такий строк не пропущений з огляду на приписи пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби
(COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.
Крім того, у позовній заяві зазначено, що з 01 грудня 2021 року у місті, відповідно до
Закону № 2189 та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» від 21 серпня 2019 року № 830, вступили в дію нові договірні відносини між споживачами послуг з постачання теплової енергії та гарячої води та надавачем послуг «Тернопільміськтеплокомуненерго». На цей час чинним є публічний договір приєднання, що діє з 01 грудня 2021 року та оприлюднений на сайті «Тернопільміськтеплокомуненерго». Нарахування за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води проводиться згідно з тарифами, встановленими рішеннями виконавчого комітету Тернопільської міської ради: «Про встановлення тарифів на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та гарячої води» від 01 грудня 2021 року № 1105 та від 28 вересня 2023 року № 1165. 
Добровільно погасити борг відповідачі відмовилися, а тому сума боргу підлягає стягненню з них в примусовому порядку. 
2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), не скористалися.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача – Дишкант М.Р. – у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а також подала заяву про зменшення суми позовних вимог до суми у 21 148,69 грн.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 щодо задоволення позову заперечила та зауважила, що їй нараховується оплата за неправильною адресою, вона намагалася неодноразово оплатити комунальні послуги, однак через невідповідність адреси не могла здійснити відповідні платежі.
Суд для з`ясування особливостей присвоєння номерів квартир у будинку за адресою АДРЕСА_2 , залучав спеціаліста Тернопільського бюро технічної інвентаризації ОСОБА_4 , яка пояснила суду, що у цьому будинку квартири з № 808а немає, а по технічних характеристиках цей номер відповідає квартирі АДРЕСА_3 .
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.
Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
Як вбачається із довідки про осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 04 квітня 2025 року, зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 3).
Згідно з відповідями з Єдиного державного демографічного реєстру № 1563981, № 1563942, № 1563956 від 11 липня 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18 – 20). 
Позивачем долучено скриншот із сайту позивача, в якому міститься повідомлення для споживачів про те, що 01 грудня 2021 року вступають у дію типові публічні договори про надання послуг з постачання теплової енергії (а.с. 12).
Відповідно до пункту 1 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 31 жовтня 2021 року, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України (а.с. 13, 14).
Упродовж 2019 – 2024 років були складені акти про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період, за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема: 30 жовтня 2019 року, 16 жовтня 2020 року, 18 жовтня 2021 року, 07 листопада 2022 року, 18 жовтня 2023 року, 23 жовтня 2024 року (а.с. 4 – 7).
26 березня 2025 року позивачем складено повідомлення № 728/17/57, за адресою: АДРЕСА_1 , про наявність станом на 01 березня 2025 року заборгованості у розмірі 32 822,83 грн за послуги з постачання теплової енергії та необхідність сплатити зазначену заборгованість протягом 15 днів (а.с. 11).
Згідно з випискою з особового рахунку про заборгованість за послуги з постачання теплової енергії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , особовий рахунок: НОМЕР_1 ) від 23 квітня 2025 року за період з 01 січня 2020 року по 31 березня 2025 року виникла заборгованість у розмірі 33 483,69 грн (а.с. 8, 9).
Відповідно до довідки про оплату по особовому рахунку НОМЕР_1 від 23 квітня 2025 року, за адресою: АДРЕСА_1 , оплату споживача з банку без призначення платежу за період з 01 січня 2020 року до 01 квітня 2025 року в сумі 6 351 грн зараховано на погашення залишку, що існував на 01 січня 2020 року (а.с. 10).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, пов`язані з наданням послуг з постачання теплової енергії, що регулюються ЦК України, Законом № 2189, Законом України «Про теплопостачання» від 2 червня 2005 року № 2633-IV, іншими нормативними актами України.
Стаття 1 Закону № 2189 визначає, що житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Так, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (частина перша статті 6 Закону № 2189).
Відповідно до статей 7 та 8 Закону № 2189, виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 9 Закону № 2189, якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша).
Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» від 2 червня 2005 року № 2633-IV встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 2189 індивідуальний споживач – фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно із статтями 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (постанова Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17–ц).
При цьому суд виходить із того, що квартира відповідачів розташована у багатоквартирному будинку та підключена до єдиної мережі централізованого опалення, безперебійну роботу й обслуговування якої забезпечує позивач. У спірний період відповідні послуги надавалися та фактично споживалися, а відповідачі не зверталися зі скаргами щодо їх неналежної якості чи відсутності. Факт отримання зазначених послуг відповідачами не спростовано. Крім того, відсутні докази того, що у квартирі відсутнє або відключене у встановленому порядку централізоване опалення, чи що не здійснюється постачання теплової енергії. За спожиті послуги позивачем здійснювалося помісячне нарахування відповідно до особового рахунку, однак відповідачі оплату проводили лише частково.
У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року (справа № 6-2951цс15) міститься правова позиція, в якій зазначено: «що хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189 обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Схожий висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року (справа № 210/5796/16–ц), у якому зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
За загальними умовами виконання зобов`язань, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У зв`язку з цим Конституційний Суд України зазначив: «[о]дним із загальновизнаних принципів міжнародного права є pacta sunt servanda (договорів слід додержувати). Цей принцип входить і до системи цивільного права, зокрема він міститься в тих статтях Кодексу, які встановлюють, що зобов`язання має бути виконане належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що їх звичайно виставлено
(частина перша статті 526); договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629)»
(абзац четвертий пункту 6 мотивувальної частини Рішення від 22 червня 2022 року
№ 6-р(II)/2022).
Згідно з приписами частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до положень частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Так судом встановлено, що позивач здійснює забезпечення помешкання відповідача теплопостачанням, у тому числі надавав послуги з централізованого опалення та послуги з постачання теплової енергії в період з 01 січня 2020 року по 01 квітня 2025 року.
Відповідачі частково вносили оплату за спожиті послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 33 483,69 грн, про що свідчить виписка з особового рахунку про заборгованість ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , особовий рахунок: НОМЕР_1 ) від 23 квітня 2025 року за послуги з постачання теплової енергії.
Суд окремо зауважує, що позивач надав суду довідку про осіб, зареєстрованих за адресою:   АДРЕСА_1 , станом на 04 квітня 2025 року, відповідно до якої за цією адресою зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того, Комунальнне падприємство надало особовий рахунок за цією адресою. Утім, згідно з відповідей з Єдиного державного демографічного реєстру № 1563981, № 1563942, № 1563956 від 11 липня 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою:   АДРЕСА_1 . Суд бере до уваги пояснення спеціаліста, яка зазначила, що у цьому будинку квартири з № 808а немає, а за технічними характеристиками цей номер відповідає квартирі АДРЕСА_3 , відтак констатує, що йдеться про один й той самий об`єкт нерухомого майна.
Крім того, суд відкидає доводи відповідача щодо неможливості оплати рахунків за цією адресою, оскільки інші відповідачі, які проживають за адресою АДРЕСА_1 , під час розгляду справи частково сплатили заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги. 
Також суд враховує заяву представника позивача, в якій висловлено прохання зменшити суму стягнення та стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 21 148,69 грн й вважає за необхідне вирішити справу з урахуванням заявленого клопотання. 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідач ОСОБА_1 не надала достатніх доказів й не навела необхідного обґрунтування на спростування зазначених у позові обставин, а її пояснення щодо невірності адреси та неможливості у зв`язку з цим оплатити відповідні послуги, суд оцінює критично. 
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачі зареєстровані та користуються житлом, отримували послуги, а відтак несуть солідарний обов`язок щодо їх оплати. Отже, наявні підстави для задоволення позову та солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії у сумі 21 148,69 грн.
Відповідно до частин першої та пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача.
При зверненні до суду з вказаним позовом позивачем були понесені судові витрати у сумі 3 028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 670 від 03 березня 2025 року (а.с. 16), таким чином, з відповідачів у рівних частках на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір. 
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 76 – 78, 141, 223, 247, 258 – 268, 273 – 274, 352 – 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
1. Позов Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії – задовольнити.
2. Стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради заборгованість за послуги з централізованого опалення (за період з 01 грудня 2019 року по 30 листопада 2021 року), за послуги з постачання теплової енергії (за період з 01 грудня 2021 року по 01 квітня 2025 року) в розмірі 21 148 (двадцять одну тисячу сто сорок вісім) гривень 69 копійок.
3. Стягнути у рівних частках із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради сплачений судовий збір в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.
4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
5. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
7. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 04 травня 2026 року.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради, код ЄДРПОУ: 14034534, адреса місцезнаходження: вул. Івана Франка, 16, м. Тернопіль.
Відповідачі:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя	Т. І. Якімець