ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6281/26 Справа № 229/5415/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гонтар А. Л. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 229/5415/24
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Акуленка В.В., Бондар Я.М.
сторони:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 
відповідач ОСОБА_1 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 лютого 2026 року, яке ухвалено суддею Гонтар А.Л. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 лютого 2026 року,
УСТАНОВИВ:

В серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 06 липня 2021 року ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 2894308886/451350.
03 вересня 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 2322127.
Крім того, 25 серпня 2021 року між ТОВ Фінансова компанія «Авіра груп» та ОСОБА_1 укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 44397.
Підписавши вказані кредитні договори із супутніми до них документами, відповідач ОСОБА_1 погодилась з умовами договорів та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «Лінеура Україна», ТОВ Фінансова компанія «Авіра груп». Разом з тим відповідачкою умови кредитних договорів не виконувались, грошові кошти за вказаними договорами повернуті не були. 
На підставі наведеного вище, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2894308886/451350 від 26 липня 2021 року в розмірі 20 000 грн, за кредитним договором № 2322127 від 03 вересня 2021 року у розмірі 3 280 грн, за кредитним договором № 44397 від 25 серпня 2021 року в розмірі 20 387,50 грн
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 лютого 2026 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» загальну суму заборгованості в сумі 43 667 грн 50 коп, яка складається з заборгованості за кредитним договором № 2894308886/451350 від 26 липня 2021 року, що виникла станом на 12 серпня 2024 року у сумі 20 000 грн; заборгованості за кредитним договором № 2322127 від 03 вересня 2021 року у сумі 3 280 грн; заборгованості за кредитним договором № 44397 від 25 серпня 2021 року у сумі 20 387 грн 50 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у сумі 3 028 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, або ж зменшити суму стягнення до фактичної суми основного боргу.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи, тому не мала можливості заперечувати проти заявлених позовних вимог та не мала можливості заявити клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки кредитні зобов`язання виникли в 2021 році, в той час як до суду з позовом позивач звернувся в 2024 році.
Також зазначає, що суд поклав в основу рішення розрахунк позивача не здійснивши його аналізу, зокрема, судом не встановлено порядок нарахування відсотків, не перевірено проценту ставку, не досліджено період нарахування, відсутня деталізація розрахунку. 
Крім того, апелянт вважає, що суд формально прийняв, як належні докази у справі, договори факторингу без їх перевірки, а саме фактичної передачі права вимоги, доказів оплати, належного повідомлення боржника.
Апелянт наполягає на порушенні судом першої інстанції принципу справедливості та співмірності, оскільки відповідач є внутрішньо переміщеною особою та має на утриманні матір, якій 77 років. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача - залишити без задоволення. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06 липня 2021 року ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 2894308886/451350. 
У Договорі № 2894308886/451350 від 26 липня 2021 року передбачено наступне: 1.1. Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 5 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності (далі кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 1.2. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 24 серпня 2021 року. Строк дії Договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України Про електронну комерцію. 1.3. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. 1.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. 1.5. З метою поглиблення довіри до Товариства Клієнту може бути запропонований індивідуальний промокод для зниження стандартної процентної ставки. Стандартна процентна ставка для продукту «Миттєва позика» становить 2,5% на добу, для продукту «Дрібні покупки» - 3,5% на добу. 4.2. У разі порушення умов Договору та додатків до нього, винна Сторона відшкодовує іншій Стороні всі понесені збитки в повному обсязі, в тому числі витрати на юридичну допомогу для відновлення порушеного права. Упущена вигода відшкодуванню не підлягає. 4.3. У разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього Договору та/або в Додатку(ах) до цього Договору, проценти передбачені в п. 1.3. цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з першого дня прострочення. 
Наведене вище свідчить, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Згідно з наданим ТОВ «ФК «ЄАПБ» розрахунком, загальна сума заборгованості відповідача станом на 12 серпня 2024 року за кредитним договором № 2894308886/451350 становить 20 000 грн, з яких: 5 000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 15 000 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.19).
19 квітня 2022 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 19042022-Г, відповідно до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, які зазначені в реєстрі (а.с. 13, 14 копія договору, а.с 15, 16 копії додаткових угод, а.с. 17 копія акту).
Відповідно до реєстру боржників від 19 квітня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2894308886/451350 від 26 липня 2021 року у сумі 20 000 грн.
03 вересня 2021 року року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 2322127.
У Договорі № 2322127 від 03 вересня 2021 року укладеного з ТОВ «Лінеура Україна», передбачено наступне: 1.2. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 1 000 грн. 1.3. Строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується – Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. 1.4.1. Стандартна процента ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Клієнта, відповідно до п.4.1 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.2 Договору. 1.4.2. Знижена процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується відповідно до наступних умов. 1.5. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: 1.5.1. за стандартною ставкою 24079.41% річних. 1.5.2. за зниженою ставкою 24079.41% річних. 4.2.6. Договір припиняється в день повного повернення Клієнтом суми кредиту, процентів за користування кредитом та штрафу/пені за прострочення виконання грошового зобов`язання (за наявності). Датою закінчення строку дії Договору є дата надходження повної суми заборгованості за Договором на рахунок Товариства. 4.2.7. У кожному випадку пролонгації/автопролонгації сума несплачених Клієнтом процентів за користування кредитом, нарахованих в період строку кредиту та в період продовженого строку (п.1.3, п.4.1.5, п.4.2.2 Договору), є простроченою та підлягає сплаті/зарахування у першу чергу, а Товариство має право на стягнення таких прострочених процентів, у тому числі у примусовому порядку.
Згідно з наданим ТОВ «ФК «ЄАПБ» розрахунком (а.с. 36), загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 2322127 становить 3 280 грн., з яких: 1 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 280 грн сума заборгованості за відсотками. 
19 липня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №19072023, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до бржників, зазначеним в реєстрі (а.с.31-33 копія договору, а.с. 34 копія акту).
Відповідно до реєстру боржників від 19 липня 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 2322127 від 03 вересня 2021 року у сумі 3 280 грн.
Крім того, 25 серпня 2021 року між ТОВ Фінансова компанія «Авіра груп» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 44397.
У Договорі № 44397 від 25 серпня 2021 року, передбачено наступне: 1.1. Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 3 500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 1.2. Кредит надається строком на 23 днів, тобто до 16 вересня 2021 року. Строк дії договору 23 днів. Але в будь якому випадку, договір діє до повного його виконання Сторонами. 1.3. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки – фіксована. Без письмової згоди Клієнта Товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за Договором. Відповідно до графіку розрахунків комісія за надання кредиту - 15 % 2.3. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки.
Згідно з наданим ТОВ «ФК «ЄАПБ» розрахунком (а.с.55), загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 44397 становить 20 387,5 грн, з яких: 3 500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 16 362,50 грн сума заборгованості за відсотками; 525 грн - сума заборгованості по комісії.
05 січня 2024 року між ТОВ «ФК «Авіра груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 05012024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Авіра груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Авіра груп» права вимоги до боржників, зазначеним у реєстрі божників (а.с. 50-52 копія договору, а.с. 53 копія акту).
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу від 05 січня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 44397 про надання споживчого кредиту від 25 серпня 2021 року у сумі 20 387,50 грн. 
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з відповідача на користь позивача загальної суми заборгованості у розмірі 43 667,50 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
В цій справі судом першої інстанції правильно встановлено, що для підписання кредитних договорів ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог ч.ч. 6-8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.
Отже, договори про надання кредитних коштів підписано ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.
Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що кредитні договори між первісними кредиторами та ОСОБА_1 були укладені в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому ОСОБА_1 на вебсайтах Товариств подала заявки на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та, підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого Товариства надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використала для підтвердження підписання кредитних договорів та того, що укладення кредитних договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважаються таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитні договори не були б укладені між первісними кредиторами, суд дійшов висновку, що ці правочини, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями ст.ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Так, 19 квітня 2022 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 19042022-Г , відповідно до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, які зазначені в реєстрі (а.с. 13, 14 копія договору, а.с 15, 16 копії додаткових угод, а.с. 17 копія акту).
Відповідно до реєстру боржників від 19 квітня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2894308886/451350 від 26 липня 2021 року у сумі 20 000 грн.
19 липня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна » та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №19072023, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до бржників, зазначеним в реєстрі (а.с.31-33 копія договору, а.с. 34 копія акту).
Відповідно до реєстру боржників від 19 липня 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 2322127 від 03 вересня 2021 року у сумі 3 280 грн.
05 січня 2024 року між ТОВ «ФК «Авіра груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 05012024 , у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Авіра груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Авіра груп» права вимоги до боржників, зазначеним у реєстрі божників (а.с. 50-52 копія договору, а.с. 53 копія акту).
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу від 05 січня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 44397 про надання споживчого кредиту від 25 серпня 2021 року у сумі 20 387,50 грн. 
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Як визначено у ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.
У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України.
Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 611, ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Так, у зв`язку із неналежним виконання відповідачкою ОСОБА_1 взятих на себе грошових зобов`язань, у останньої утворилася заборгованість перед первісними кредиторами, право вимоги щодо яких, на підставі вищезазначених договорів факторингу та реєстрів боржників до договорів факторингу, перейшло до позивача. 
На підставі наведеного вище суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про отримання позичальником ОСОБА_1 кредитних коштів, неналежного виконання зобов`язань за укладеними кредитними договорами позичальником, у зв`язку з чим, як наслідок, наявністю правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача загальної суми заборгованості у розмірі 43 667,50 грн, з яких: заборгованість за кредитним договором № 2894308886/451350 від 26 липня 2021 року, що виникла станом на 12 серпня 2024 року у сумі 20 000 грн; заборгованість за кредитним договором № 2322127 від 03 вересня 2021 року у сумі 3 280 грн; заборгованість за кредитним договором 44397 від 25 серпня 2021 року у сумі 20 387 грн 50 коп.
Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи, тому не мала можливості заперечувати проти заявлених позовних вимог та не мала можливості заявити клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки кредитні зобов`язання виникли в 2021 році, в той час як до суду з позовом позивач звернувся в 2024 році, оскільки відповідачем по справі 26 вересня 2024 року було скеровано до суду першої інстанції відзив на позовну заяву в якому заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, якому було надано оцінку судом першої інсанції.
Так, судом обґрунтовано зазначено, що відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року.
Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 № 383 до 30 червня 2023 року.
Отже, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.
Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п.19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону№3450-IXвід 08 листопада 2023 року) встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Тобто, пропущеною слід вважати позовну давність лише за вимогами, що виникли до 01 липня 2017 року.
Строк позовної давності за вимогами, що виникли після 01 липня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважається продовженим на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупиненим на строк дії воєнного стану в Україні (Постанова Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року (провадження № 22-ц/803/8295/24 Справа № 185/615/24)).
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції принципу справедливості та співмірності, оскільки відповідач є внутрішньо переміщеною особою та має на утриманні матір, якій 77 років, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, як вбачається зі змісту кредитних договорів, укладених між позичальником та кредиторами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.
Підпис відповідача під договорами свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.
Кредитні договори підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договорів не заявляв додаткових вимог щодо їх умов; не оспорював кредитний договір в частині або в цілому, первісний кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту.
Отже, підписавши кредитні договори, ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з їх умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернулась за отриманням кредитних коштів за кредитними договорами до вільно обраних нею фінансових установ, отримавши від останніх всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.
Матеріалами справи підтверджено, що між первісними кредиторами (позикодавцями) та відповідачем у цій справі були укладені кредитні договори, за умовами яких відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договорами строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами договорів розмірі за користування такими кредитними коштами. Тобто, сторони погодили порядок та строки виконання зобов`язання.
Водночас, доказів повернення вказаних грошових сум матеріали справи не містять.
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд формально прийняв, як належні докази у справі, договори факторингу без їх перевірки, а саме фактичної передачі права вимоги, доказів оплати, належного повідомлення боржника, оскільки наявними в матеріалах справи договорами факторингу, витягами з реєстру боржників і прав вимог, які належно засвідчені, підтверджується перехід права вимоги до позивача та спростовуються твердження відповідача про те, що позивач не набув права вимоги до неї.
У справі, що розглядається, судом першої інстанції надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у апелянта іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судом першої інстанції рішення та фактично зводиться до спонукання суду апеляційної інстанції до прийняття іншого рішення - на користь апелянта.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.
Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 43 667,50 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 29 травня 2026 року.

Головуючий:

Судді: