Справа № 204/12692/25
Провадження № 2/204/1266/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року м. Дніпро

Чечелівський районний суду міста Дніпра, у складі: 
головуючого – судді Приваліхіної А.І.,
за участю секретаря судового засідання – Єрмак Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за спільним позовом  ОСОБА_1 до Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області, третя особа – приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Борис Анатолійович, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
У С Т А Н О В И В:
27 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області, визначивши третьою особою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кота Б.А., із вимогами про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а. с. 1-6).
В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Зазначає, що з метою оформлення спадщини, що залишилася після смерті батька, він звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кота Б.А., який 16 жовтня 2024 року виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, зокрема видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом, з тих підстав, що відсутні правовстановлюючі документи на це майно. Натомість, стверджує, що всі правовстановлюючі документи на квартиру були втрачені в результаті бойових дій. Вважає, що оскільки за даних обставин він не має іншого способу захисту своїх спадкових прав, то він вимушений звернутися з даними позовом до суду. Тому прохає суд визнати за ним право власності на квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 03 грудня 2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 10 годину 30 хвилин 19 січня 2026 року (а. с. 83).
Протокольною ухвалою суду від 11 березня 2026 року у справі закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті (а. с. 158-160).
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав їх задовольнити, обґрунтування надав аналогічні тексту позовної заяви.
Представник відповідача – ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 99 та на звороті), в якій прохав суд вирішити справу на розсуд суду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25 грудня 2023 року (а. с. 134).
Позивач є сином ОСОБА_2 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00043036840 від 09 січня 2024 року (а. с. 137-138).
09 січня 2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кота Б.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті його батька (а. с. 133).
12 червня 2024 року ОСОБА_4 (брат позивача) нотаріально відмовився від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (а. с. 142).
16 жовтня 2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кота Б.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька (а. с. 147).
16 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області винесено постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії, зокрема з тих підстав, що спадкоємцем не було надано документів, які підтверджують право власності на вказане майно (а. с. 151 та на звороті).
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 451117323 від 07 квітня 2025 року (а. с. 44) вбачається, що зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 відсутнє.
З відповіді керівника департаменту з правового забезпечення ТОВ «ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ» № 28/10835 від 05 листопада 2025 року (а. с. 35-36) убачається, що з 01 січня 2019 року АТ «ДТЕК ДОНЕЦЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» здійснює ліцензування діяльності з розподілу електричної енергії, а діяльність з постачання електричної енергії відокремлено та створено постачальника ТОВ «ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ». Вказано, що у зв`язку з цим точка обліку з постачання електричної енергії за спірною адресою була прийнята 01 січня 2019 року за спрощеною схемою згідно «Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії». Зазначено, що за вказаною адресою було відкрито особові рахунки на ОСОБА_2 , але перевірити наявність правовстановлюючих документів на дану квартину, наразі немає можливості, через проведення відновлювальних робіт та впорядкування архіву підприємства через повномасштабне вторгнення країни-агресора та оголошення військового стану.
З відповіді Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області № 0.53/15-2110/0/8-24 від 29 квітня 2024 року на запит приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Коту Б.А. (а. с. 144 та на звороті) убачається, що на теперішній час, населенні пункти Вугледарської територіальної громади знаходяться в зоні проведення активних бойових дій та тимчасовій окупації, тому роботу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на території Вугледарської міської територіальної громади не відновлено, а відповідний кваліфікований сертифікат відкритого ключа державного реєстратора речових прав виконавчого комітету Вугледарської міської ради є заблокованим. 
Крім того, зазначено, що Рішенням Вугледарської міської ради від 25 квітня 2014 року № 6/52-12 «Про припинення юридичної особи – КП «БТІ» м. Вугледара шляхом приєднання до КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг «Вугледарської міської ради» правонаступником прав і обов`язків» КП «БТІ» м. Вугледара було визначено КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг «Вугледарської міської ради» до якого були передані матеріали технічної інвентаризації, реєстраційні книги, а також архівні справи. 
Також вказано на те, що згідно з розпорядженням начальника міської військової адміністрації від 14 листопада 2023 року № 124/200-23-д «Про тимчасове закріплення матеріалів технічної інвентаризації комунального підприємства Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг «Вугледарської міської територіально громади», тимчасово, протягом дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування, матеріали технічної інвентаризації та архівні справи комунального підприємства Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг «Вугледарської міської територіальної громади» закріплені за Вугледарською міською військовою адміністрацією Волноваського району Донецької області. 
Водночас, у даній відповіді Вугледарська міська військова адміністрація Волноваського району Донецької області повідомляє про те, що у наявних матеріалах технічної інвентаризації Керуючої компанії з житлово-комунальних послуг «Вугледарської міської територіально громади», відсутня архівна справа і документи щодо квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Тому власне і не може надати інформацію, стосовно реєстрації права власності на вказану квартиру у встановленому законом порядку до 01 січня 2013 року.
З відповіді Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області № 0.53/15-5757/0/8-24 від 18 листопада 2024 року на запит приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Коту Б.А. (а. с. 31 та на звороті) вбачається, що архівна копія рішення про надання дозволу ОСОБА_2 на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , відсутня. 
У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що позивач є її племінником зі сторони сестри. Вказала, що батько позивача, отримав дану квартиру у 1980-х роках, як працівник шахти на свою сім`ю, які були зареєстровані у цій квартирі. Вказала, що приватизація була проведена на чотирьох осіб. Стверджувала, що вони всі разом жили у цій квартирі, до поки не почався обстріл. Зазначила, що під час бомбардування вони побігли у бомбосховище, взяти документи у них можливості не було, а зі сховища їх евакуювали хто в чому був (в халаті й тапках).
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з приписами ст. ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Приписами ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Так, нормами ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Приписами ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею ст. 1262 ЦК України визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.
Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 . 
Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Так, звертаючись до суду з вказаним позовом позивач посилався на те, що за життя його батькові ОСОБА_2 на праві приватної власності належала спірна квартира, право власності на яку він прохає визнати за ним в порядку спадкування через суд, оскільки в нього відсутні правовстановлюючі документи на це майно (втратив під час обстрілу), а приватним нотаріусом з цих підстав відмовлено йому у видачі свідоцтва на право на спадщину.
Натомість суд зазначає, що вказані доводи позивача не підтверджені жодними належними та достатніми доказами, більш того його доводи не узгоджуються з показами свідка ОСОБА_5 , яка стверджувала про те, що спірна квартира була приватизована на чотирьох осіб.
З огляду на викладене, зважаючи на те, що архівна справа і документи щодо квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та архівна копія рішення про надання дозволу ОСОБА_2 на приватизацію цієї квартири у Вугледарській міській військовій адміністрації Волноваського району Донецької області, як тимчасово відповідальної особи за їх зберігання, відсутня, а будь-яких інших належних, достатніх та допустимих доказів того, що спірна квартира одноосібно належала спадкодавцеві на праві приватної власності на момент його смерті позивачем суду не надано, натомість вказане спростовується показами свідка, яка вказала на те, що вказана квартира була приватизована на чотирьох осіб, що суперечить зазначеним позивачем обставинам, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.
Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області (85670, Донецька область, Волноваський район, м. Вугледар, вул. 30-річчя Перемоги, буд. 16; ЄДРПОУ 44653576), третя особа – приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Борис Анатолійович (49125, м. Дніпро, вул. Шевченко, буд. 59, оф. 221), про визнання права власності в порядку спадкування за законом – залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи.
Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна